КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
№ 22-ц/824/1237/2022
У Х В А Л А

30 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко Ольга Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бессараб Олена Володимирівна про визнання заповіту недійсним,

встановив:

у вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 1 червня 2012 року нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 , яку його батьки придбали під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Позивач стверджував, що після розлучення у 1985 році батьки усно дійшли згоди, що в квартирі залишається жити батько, але після його смерті квартиру має успадкувати він - його син. Окрім нього, спадкоємцем першої черги за законом є його сестра ОСОБА_2 .

Позивач посилався на те, що ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями та з 2009 року йому діагностували онкологічне захворювання - меланома шкіри. В 2011 році батько переніс інфаркт міокарда та згодом ішемічний інсульт, що призвело до порушення мови та часткової втрати пам`яті. Внаслідок тяжкої та довготривалої хвороби ОСОБА_3 мав стійкий розлад здоров`я (постійні запаморочення, зміна настрою, провали в пам`яті, неадекватна поведінка). Він постійно лікувався та вживав ліки, які впливали на його поведінку, він погано говорив. Всі ці роки він постійно надавав грошові кошти на лікування батька, неодноразово говорив з батьком про те, що квартиру, в якій проживав батько, має успадкувати він та ОСОБА_2 .

Позивач зазначав, що після смерті батька ОСОБА_2 просила його до поминальних «40 днів» не звертатися до нотаріуса з приводу спадкування, однак він 26 червня 2018 року звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про

відкриття спадкової справи та дізнався, що спадкова справа уже заведена за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. , після чого він також звернувся до приватного нотаріуса Бессараб О.В. із заявою про вступ в спадщину.

Позивач посилався на те, що під час ознайомлення з матеріалами спадкової справи, йому стало відомо, що батько розпорядився своїм майном, склавши у 2012 році заповіт, який був посвідчений 1 червня 2012 року нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В., згідно якого усе своє майно батько заповів відповідачу ОСОБА_2 .

Позивач вважав, що зареєстрований заповіт ОСОБА_3 не відповідає чинному законодавству, оскільки заповідач перебував у такому стані, що не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому складений ним заповіт в такому стані слід визнати недійсним, так як це не відповідало його дійсній волі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, оскільки суд безпідставно відмовив представнику позивача у задоволенні клопотання від 29 червня 2021 року про витребування з Київського міського клінічного онкологічного центру, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги оригіналів медичних карт ОСОБА_3 , необхідних для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Також позивач стверджує, що в нього відсутні оригінали вказаних документів, оскільки вони містять інформацію про стан здоров`я ОСОБА_3 , а тому є медичною таємницею та можуть бути надані експерту не інакше ніж на виконання рішення суду.

Також позивач вважає, що без проведення посмертної судово-психіатричної експертизи суд прийшов до необґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, посилаючись на те, щовстановлення обставин, на які він посилався у позовній заяві, потребує спеціальних знань, тому ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 5 жовтня 2020 року у справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Разом з цим, листом ДУ «Центр психіатричного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» повідомлено суд про необхідність оплати експертизи та надання для проведення експертизи оригіналів документів. Ухвалою суду від 29 січня 2021 року було зобов`язано Київську міську клінічну лікарню № 3 надати медичну документацію на ОСОБА_3 . Листом суду від 29 січня 2021 року його повідомлено про необхідність оплати судової експертизи та надання оригіналів медичних документів, ксерокопії яких наявні у матеріалах справи.

Також позивач зазначав, що у телефонній розмові з експертом ОСОБА_6 , останній повідомив, що проведення експертизи по копіям медичних карт ОСОБА_3 неможливе і в разі оплати, експертиза буде проведена з урахуванням наявних у справі оригіналів документів. Враховуючи те, що він не міг надати оригінали медичних документів, було прийнято рішення про необхідність повернення справи до суду та витребування необхідних оригіналів медичних документів в судовому порядку.

Позивач стверджує, що під час розгляду справи судом першої інстанції його

представник у судовому засіданні 29 червня 2021 року заявляв клопотання про витребування з Київського міського клінічного онкологічного центу, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної санітарної допомоги №3», Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги оригіналів медичних карт та призначення повторно посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_3 , однак суд першої інстанції у задоволенні клопотання відмовив, розцінивши це як затягування розгляду справи.

Позивач вважав, що висновок експертизи є доказом його тверджень, що ОСОБА_3 під час складання заповіту перебував у такому стані, що не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а від оплати експертизи він не відмовлявся.

У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Щербина Л.А. підтримали заявлене клопотання, додавши, що не вбачали необхідності здійснювати оплату експертизи, яка б не була проведена у зв`язку із відсутністю оригіналів медичних карток померлого.

Відповідачка та її представник - адвокат Соляник Д.П. заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що суд першої інстанції за клопотанням позивача вже призначав судову посмертну психіатричну експертизу, яка не була проведена у зв`язку із не проведенням оплати ОСОБА_1 , а не у зв`язку із не наданням оригіналів медичних документів.

Колегія суддів, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин другої, четвертої та п`ятої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк, суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені у статті 367 ЦПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються

фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя).

Аналіз зазначених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від особи, яка подає такий доказ, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 369/7772/15-ц зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення від 27 жовтня 1993 року у справі «Домбо Бехеєр проти Нідерландів»).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 5 жовтня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертній установі, яка була вказана у клопотанні, а саме Державній установі «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України». Оплату за проведення експертизи покладено на позивача.

Листом Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» від 14 січня 2021 року повідомлено суд про необхідність оплати проведення експертизи та надання додаткових відомостей, а саме оригіналів медичної карти на ОСОБА_3 з Київської міської клінічної лікарні №3, з КМЦРЗН та оригінали медичної картки, ксерокопія якої знаходить на стор. 77-88 т. 1 справи.

29 січня 2021 року Деснянським районним судом міста Києва позивач

ОСОБА_1 повідомлений про необхідність проведення оплати експертизи та надання експерту оригіналу медичної картки, ксерокопія якої знаходиться на стор. 77-88 т.1 справи.

Крім того, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року зобов`язано Київську міську клінічну лікарню № 3 та КМЦРЗН направити на адресу суду медичні карти на стаціонарного хворого ОСОБА_3 .

У порушення вимог ст. 83 ЦПК України позивач не повідомив суд першої інстанції про неможливість надання оригіналів медичних карток, які його зобов`язав надати суд, а також про недоцільність, на його думку, оплати експертизи у зв`язку із ненаданням експертній установі оригіналів медичної документації на ім`я померлого.

13 травня 2021 Державна установа «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» повернула матеріали цивільної справи без проведення експертизи у зв`язку з відсутністю оплати за експертизу.

29 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Щербина Л.А. подала до суду першої інстанції клопотання про витребування з Київського міського клінічного онкологічного центру, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» та Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги оригіналів медичних карток на ім`я ОСОБА_3 та призначення повторно посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_3 , посилаючись на те, що оригінали зазначених документів у позивача відсутні, а без оригіналів документів призначена експертиза не може бути проведена.

Ухвалою суду від 29 червня 2021 року у задоволенні клопотання представника позивача було відмовлено, оскільки по справі вже призначалася експертиза, яка не була проведена виключно внаслідок несплати позивачем вартості проведення експертизи.

При цьому, під час розгляду справи судом першої інстанції представник позивача повідомила суду, що сторона позивача не вважала за необхідне проводити оплату експертизи, оскільки вважала, що в експертів недостатньо даних для проведення експертизи.

Під час апеляційного розгляду позивач та його представник - адвокат Щербина Л.А. стверджували, що призначена судом першої інстанції експертиза не була проведена не у зв`язку із її несплатою, а у зв`язку із ненаданням судом оригіналів медичної документації на померлого.

Для підтвердження своїх посилань, апеляційним судом представнику позивача був наданий час для представлення апеляційному суду відповідних доказів, які б підтверджували її посилання.

Згідно листа Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», яка є правонаступником Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України», від 24 лютого 2022 року на ім`я адвоката Щербини Л.А., цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним була повернута суду без виконання у зв`язку з відсутністю оплати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що твердження позивача та його представника належними доказами не підтверджені, а призначена судом посмертна судово-психіатрична експертиза стосовно померлого ОСОБА_3 не була проведена у зв`язку із несплатою позивачем проведення експертизи.

При цьому, ні позивачем, ні його представником суду першої інстанції, а також апеляційному суду не наведено належного обґрунтування не здійснення оплати проведення експертизи.

Враховуючи, що позивачем та його представником не наведено поважних причин, що перешкоджали йому оплатити призначену судом першої інстанції посмертну судово-

психіатричну експертизу стосовно психічного стану спадкодавця ОСОБА_3 у момент складання спірного заповіту, та не доведено наявності виняткового випадку неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції, колегія суддів на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України відмовляє у задоволенні клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи стану спадкодавця ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду, оскільки висновок експертизи є новим доказом у справі, правових підстав для прийняття якого апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статями 367, 381 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк