Справа № 743/594/22
Провадження № 2/743/251/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,

при секретарі судового засідання Довбенко О.М.,

у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна та приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «ІДЕЯ БАНК», в якому просив визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати у розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 221, про звернення стягнення з позивача на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» у виді заборгованості за кредитним договором № ГКД-828062.1 від 04.08.2020 у розмірі 100075,18 грн. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. 10.08.2022 було відкрито виконавче провадження № 69606455, в межах якого звернуто стягнення на всі кошти позивача. Проте, з цим виконавчим написом нотаріуса позивача не погоджується, оскільки будь-які фінансові зобов`язання перед відповідачем у нього відсутні, кредитні договори між ним та відповідачем не укладалися, жодні кредитні гроші, претензій, вимог про сплату боргу він від нього не отримував. Більше того, стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною, оскільки відповідачем для вчинення оскаржуваного виконавчого напису не надавалися первинні платіжні документи про здійснення платежів від кредитора до позичальника. Крім того, виконавчий напис був винесений нотаріусом з порушеннями чинного законодавства, а саме не на підставі нотаріально посвідченого кредитного договору. Тому, позивач просив визнати суд вищезазначений виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

16.09.2022 ухвалою судді провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено, що відповідач має право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив 5 днів із дня вручення відзиву, а також строк для подання відповідачем заперечення 5 днів із дня вручення відповіді на відзив та строк для подання третьою особою пояснення щодо позову 15 днів з дня вручення копії ухвали; роз`яснено, що треті особи мають право подати пояснення щодо відзиву протягом десяти днів із дня його отримання.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у позові. Суть заперечень, викладених у відзиві, зводиться до того, що 04.08.2020 між банком та позивачем було укладено Генеральний кредитний договір № ГКД-828062.1, згідно якого банк зобов`язався відкрити позивачу відновлювальну кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язався повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим договором та діючими тарифами банку. Відповідно до умов та в межах кредитного договору 03.03.2021 банк надав позивачу кредит (транш) G02.10701.007680381 строком на 60 місяців на поточні потреби в сумі 69396 грн шляхом зарахування коштів на банківський поточний рахунок позивача. Останнім було порушено договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 10.01.2022 утворилась заборгованість у розмірі 100075,18 грн, з яких: 62012,81 грн основний борг; 7383,19 грн прострочений борг; 11336,59 грн прострочені проценти; 258,69 грн строкові проценти; 1734,90 нарахована комісія; 17349 грн прострочена комісія. З огляду на це, позивачу було направлено вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості, які були залишені ним без задоволення. Після спливу тридцяти днів з моменту надіслання вимоги банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, до якої було надано також вимогу про усунення порушень, довідку про ненадходження платежів, довідку-розрахунок заборгованості, виписку по рахунку боржника, оригінал кредитного договору, список вкладення до цінного листа, список згрупованих поштових відправлень банку, список згрупованих поштових відправлень цінних листів банку. Вказані документи були достатньою правовою підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивачу було відомо про наявність в нього заборгованості за кредитним договором, на момент вчинення виконавчого напису не було оспорено факт її наявності та розміру. Будь-які спори щодо розміру та правильності нарахування сум, що стягуються на підставі виконавчого напису нотаріуса після його вчинення не можуть бути підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, доводи позивача про відсутність ознак безспірності суми заборгованості не відповідають обставинам справи та позивачем не доведені. Також відповідач посилався на те, що резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, а тому остання втрачає чинність в загальному порядку, тобто відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 №32/5. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, оскільки така залишається чинною по теперішній час. Зазначене також узгоджується із постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022, оскільки пунктом 2 цієї постанови забороняється вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими. Тобто, до 28.02.2022 державою не заборонялось вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими. Крім того відповідач вказує, що оскільки вказаний спір для кваліфікованого адвоката є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, позиція сторін незмінною, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні відносини не передбачають, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з наданих стороною доказів, тому витрати на професійну допомогу представника позивача у цій справі необхідно зменшити до нуля.

Треті особи пояснень щодо позову та відзиву на позовну заяву не подали.

Вимоги ухвали судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.09.2022 про витребування належним чином засвідчену копію нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису № 221 від 22.02.2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» коштів за кредитним договором № ГКД-828062.1 від 04.08.2020 у розмірі 100075,18 грн, приватний нотаріус не виконав.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.09.2022 було забезпечено зазначений позов, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 22.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, зареєстрованого у реєстрі за № 221 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ІДЕЯ БАНК" коштів за кредитним договором № ГКД-828062.1 від 04.08.2020 у розмірі 100075,18 грн, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем Віталієм Олександровичем 10.08.2022 було відкрито виконавче провадження № 69606455.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22.02.2022 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 221, про звернення стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» за період з 04.05.2021 по 10.01.2022 невиплачені в строк грошові кошти на підставі Графіку щомісячних платежів за траншем № G02.10701.007680381 від 03.03.2021, що діє в рамках Генерального кредитного договору № ГКД-828062.1 від 04.08.2020, укладеного між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_1 , трок платежу за яким настав 03.04.2021, у розмірі 101975.18 грн, з яких: 62012,81 грн - строковий основний борг; 7383,19 грн - прострочений основний борг; 11336,59 грн - прострочені проценти; 258,69 грн - строкові проценти; 1734,90 строкова плата за обслуговування кредиту; 17349 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту; 1900 грн плата за вчинення виконавчого напису.

На підставі вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. 10.08.2022 було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 69606455, арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

За загальним правилом визначеним ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5.

Згідно із п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 гл. 16 роз. II Порядку).

Згідно з пп. 2.1 п. 2 гл. 16 роз. II Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 гл. 16 роз. II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

В той час, ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Виходячи з правового аналізу даних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів

Наведені висновки суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц.

Крім того, відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів провадиться стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису у цьому випадку подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів внесено зміни, зокрема доповнено пунктом 2 -Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за цим пунктом нотаріусу подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, п. 2. «Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Відтак, з 01.11.2017 розділ 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку визнано не чинним, а тому до правовідносин, які виникли після 01.11.2017, неправомірно застосовувати розділ 2 Переліку та вчиняти виконавчі написи на підставі кредитного договору у простій письмовій формі та виписки з рахунка боржника.

Аналогічний правовий висновок висловлений у правовій позиції ВС у постанові від 19.03.2021, справа № 750/3781/20.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 22.02.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

У свою чергу, ні відповідачем, ні приватним нотаріусом, всупереч вимог ст. 12, 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних, допустимих, достовірних доказів існування безспірності заборгованості позивача перед АТ «ІДЕЯ БАНК» за кредитним договором № ГКД-828062.1 від 04.08.2020, за наявності якої було б можливим вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Адже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що між АТ «ІДЕЯ БАНК» та позивачем було укладено кредитний договір № ГКД-828062.1 від 04.08.2020, а також те, що відповідач надав приватному нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису саме його нотаріально посвідчену копію.

Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором позивачем, що унеможливило подання нотаріусу обґрунтованих заперечень, щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Відтак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчилася в отриманні позивачем вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушила вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вищенаведене спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та визнати виконавчий напис, вчинений 22.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, зареєстрований у реєстрі за № 221, таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Договором про надання правничої допомоги від 22.08.2022 та ордером про надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1026834 від 09.09.2022 підтверджено факт надання адвокатом Переверзєвим О.О. правової допомоги ОСОБА_1 .

Згідно акту прийняття-передачі наданих послуг судових витрат, суми гонорару за надану правову допомогу за Договором про надання правової допомоги від 22.08.2022 та квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 22.08.2022, вбачається, що ОСОБА_1 сплатив адвокату Переверзєву О.О., згідно договору про надання правової допомоги від 22.08.2022, 10000 грн

Водночас, враховуючи процесуальні дії, проведені судом, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, ціну справи та її значення для сторін, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, розумності та співмірності їхнього розміру.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1488,60 грн сплаченого ним судового збору (за позовну заяву 992,40 грн, за заяву про забезпечення позову 496,20 грн).

Керуючись ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства "ІДЕЯ БАНК" (вул. Валова, буд. 11, м. Львів, код ЄДРПОУ: 19390819), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна ( АДРЕСА_2 ) та приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович (пр-т Перемоги, буд. 139, оф. 208, м. Чернігів), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, зареєстрований у реєстрі за № 221, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ІДЕЯ БАНК" коштів за кредитним договором № ГКД-828062.1 від 04.08.2020 у розмірі 100075,18 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "ІДЕЯ БАНК" на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "ІДЕЯ БАНК" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн60 коп.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2022 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили

Повне рішення суду складено 02 листопада 2022 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Павленко