Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

26.12.2022 Справа №607/17536/22

26 грудня 2022 року Справа №607/17536/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участі секретаря судового засідання Кужель К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справи до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В :

Позивач Національної академії внутрішніх справи звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у загальному розмірі 15 479,53 грн, у зв`язку з невиконанням останнім судового рішення.

В обгрунтування позову позивач вказав, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року у справі №607/15767/14-ц стягнуто з відповідача в користь Національної академії внутрішніх справи 28 955,59 грн витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі та 289,56 грн судових витрат, разом 29 245,15 грн. Відповідач вказане рішення суду не виконував, однак на даний час будь-яких коштів згідно вказаного рішення суду не повернув. Залишок його заборгованості перед Національної академії внутрішніх справи становить 29 245,15 грн. Вказав, що відповідач в силу вимог ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, повинен сплатити позивачу 3% річних за період з 28 листопада 2019 року по 28 листопада 2022 року в розмірі 2634,47 грн та інфляційні втрати за період з листопада 2019 року по листопад 2022 року в розмірі 12 845,06 грн. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Разом з позовом подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року у справі №607/15767/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 в користь Національної академії внутрішніх справи вартість фактичних витрат на навчання в сумі 28 955,59 грн та 289,56 грн судового збору.

З відомостей, складених начальником ВФЗБО-головним бухгалтером підполковником поліції Гуцалюком С. вбачається, що станом на 22 листопада 2022 року кошти на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року у справі №607/15767/14-ц від ОСОБА_1 на рахунок НАВС не надходили. За рішенням суду сума заборгованості ОСОБА_1 перед НАВС становить 28 955,59 грн та 289,56 грн судового збору.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 18 ЦПК України встановлений принцип обов`язковості судових рішень, який полягає в тому, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), та в Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі.

Зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)).

Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Так, судом установлено, що заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року у справі №607/15767/14-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача в користь позивача 28 955,59 грн вартості фактичних витрат на навчання та 289,56 грн судового збору.

Зазначене судове рішення відповідач не виконав, стягнуті кошти позивачу не сплатив.

Відтак, з 06 березня 2015 року (дати набрання рішенням суду законної сили) у відповідача виникло грошове зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів, яке ним не виконане, тому починаючи з 06 березня 2015 року виникла його відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, та позивач набув право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Таким чином, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми 29 245,15 грн за період з 28 листопада 2019 року до 28 листопада 2022 року.

Виходячи з методики розрахунку 3% річних, який проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що 3% річних за період з 28 листопада 2019 року до 28 листопада 2022 складають 2634,47 грн:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
29 245,15 грн28.11.2019 - 28.11.202210973 %2634,47 грн

Враховуючи індекс інфляції за період з грудня 2019 року по жовтень 2019 року, розмір заборгованості в сумі 29 245,15 грн та методику розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, інфляційне збільшення заборгованості за вказаний період складає 12 845,06 грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
грудень 2019 жовтень 201929 245,15143,9212 845,0642 090,21

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає підставними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача в його користь інфляційних втрат за період з грудня 2019 року по жовтень 2022 року в розмірі 12 845,06 грн та трьох відсотків річних за період з 28 листопада 2019 року по 28 листопада 2022 року в сумі 2634,47 грн.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача інфляційних втрат у розмірі 12 845,06 грн та трьох відсотків річних у розмірі 2634,47 грн, нарахований за невиконання відповідачем рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів.

Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач в судове засідання не з`явився та не представив суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача.

Крім того, на підставі вимог ч. 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481 грн за подання позову.

На підставі наведеного, керуючись статтями 89, 141, 263 265, 273, 354, 355, ЦПК України, статтями 526, 527, 530, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Національної академії внутрішніх справи до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Національної академії внутрішніх справи інфляційні втрати у розмірі 12 845 (дванадцять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн 06 коп. та три відсотки річних у розмірі 2634 (дві тисячі шістсот тридцять чотири) грн 47 коп, нарахованих за невиконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року у справі №607/15767/14-ц про стягнення грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Національної академії внутрішніх справи 2481 грн сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Національна академія внутрішніх справи, місцезнаходження: площа Солом`янська, 1, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий суддя В.М. Позняк