ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Орлов О.О.

представник відповідача адвокат Баценюк Н.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус»

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року, ухвалене суддею Божко В.В., повний текст рішення складено - 08 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Зевакрон», ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Орлов О.О. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Зевакрон», в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А., індексний номер: 51864279 від 02.04.2020, відповідно до якого право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,6 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м., зареєстровано за «Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», , країна реєстрації Україна, адреса: Україна, м. Київ, провулок Ковальський, будинок 19», судові витрати покласти на відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 81,6 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м. 29.12.2008 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» укладено кредитний договір №57952-45.1-08-2, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у сумі 590 000,00 грн., який зобов`язався повернути у строк до 28.12.2009 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та банком 29.12.2008 року укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №10937, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О., предметом якого є зазначена трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . 24.05.2019 року банк відступив шляхом продажу свої права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на підставі договору №UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 24.05.2019 року та договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою І.Г. Дізнавшись про обставини укладання договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, ОСОБА_1 01.10.2019 року звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ПАТ «Банк Київська Русь», ТОВ«ФК «Інвест Хаус» та державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайки І.Г. про визнання зазначених договорів недійсними. Судом відкрито провадження у справі №953/19283/19. 31.08.2020 року позивачу випадково стало відомо, що під час судового провадження у зазначеній справі право власності на квартиру зареєстровано за іншою особою. Вважає, що позбавлення ОСОБА_1 права власності на квартиру відбулося на підставі протиправного рішення державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А. від 02.04.2020 року, відповідно до якого право власності на квартиру зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус». Обґрунтовуючи протиправність рішення державного реєстратора, позивач зазначає, що рішення прийнято з порушенням порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, на підставі документів, які містять недостовірні відомості, а також за відсутності документів, необхідних для вчинення реєстраційної дії, всупереч вимогам ч. 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та статтей 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Зевакрон», ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора - задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Тетяни Анатоліївни, індексний номер: 51864279 від 02.04.2020, відповідно до якого право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,6 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м., зареєстровано за «Товариством з обмеженою відповідальністю Інвест Хаус, , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 79005, м. Київ, провулок Ковальський, будинок 19».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840 гривень.

УхвалоюКиївського районного суду м. Харкова від 06 січня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 (т.1 а.с. 196).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А. індексний номер: 51864279 від 02.04.2020, відповідно до якого право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за «Товариством з обмеженою відповідальністю Інвест Хаус, , країна реєстрації Україна, адреса: Україна, м. Київ, провулок Ковальський, будинок 19», прийнято державним реєстратором з порушенням імперативних законодавчих вимог, якими закріплено порядок та підстави державної реєстрації прав на нерухоме майно, чим порушено конституційно встановлене право позивача на власність. Зазначене рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним захистом такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкеретні цивільні правовідносини, або договором. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, не є ефективним. Вважає, що ефективним способом захисту права власності позивача у спірних правовідносинах є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Вказує, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п.9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володінння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 адвокат Орлов О.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.07.2021 року дана цивільна справа витребувана з Київського районного суду м. Харкова (т.2 а.с. 16).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.09.2021 року у даній цивільній справі відкрито апеляційне провадження (т.2 а.с. 32).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.10.2021 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 17.11.2021 року о 14-45 год. (т.2 а.с. 63).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 01.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 91).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року справа призначена до апеляційного розгляду на 28.11.2022 року о 10-00 год., з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 92).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі договору дарування №9779 від 12.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О. В., у позивача ОСОБА_1 виникло право приватної власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,6 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м.

29.12.2008 року між ОСОБА_1 (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» був укладений кредитний договір №57952-45.1-08-2, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у сумі 590 000,00 грн., який зобов`язався повернути в строк до 28.12.2009 року (т.1 а.с. 28-30).

29.12.2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №10937, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О., предметом якого стало нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В. 12.12.2008 року за №9779 (т.1 а.с. 31-35).

24.05.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» було укладено договір №UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 24.05.2019 року, за яким банк відступив шляхом продажу новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набув в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальника, заставодавца (іпотекодавця) та поручителя, зокрема, й права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

24.05.2019 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою І. Г. (т.1 а.с. 60-65).

Відповідно до пункту 2.1 цього договору, відступлення банком новому іпотекодержателю/заставодержателю прав вимоги за договором іпотеки/застави здійснюється у зв`язку з відступленням прав вимоги за основними зобов`язаннями, визначеними у договорі про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24.05.2019 року (т.1 а.с. 68-72).

У витягу з додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави від 24.05.2019 року зазначено, що за цим договором ПАТ «Банк «Київська Русь» відступило, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №57952-45.1-08-2 від 29.12.2008 року та договором іпотеки від 29.12.2008 року (т.1 а.с. 66)..

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з укладенням зазначеного договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави, державний реєстратор прав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка І. Г. прийняла рішення №47036863 від 24.05.2019 року про реєстрацію за ТОВ «ФК «Інвест Хаус» прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 29.12.2008 року (т.1 а.с. 23-24).

01.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ПАТ «Банк Київська Русь», ТОВ «ФК «Інвест Хаус» та державного реєстратора прав приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ЧайкиІ.Г., про визнання зазначених договорів недійсними та застосування наслідків їх недійсності.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував безпідставним суттєвим збільшенням відповідачами (ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус») суми переданого грошового зобов`язання, оскільки фактично обсяг прав вимоги, які ПАТ «Банк «Київська Русь» відступив на користь TOB «ФК «Інвест Хаус», не відповідав наявному та дійсному обсягу прав, які мали бути відступлені первісним кредитором новому кредитору.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2019 за позовною заявою ОСОБА_1 відкрито провадження у справі №953/19283/19.

31.03.2020 року, тобто під час розгляду Київським районним судом м. Харкова зазначеної судової справи №953/19283/19 про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги та застосування наслідків недійсного правочину, державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51864279 від 02.04.2020, згідно з яким на підставі договору іпотеки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала позивачу.

З Інформаційної довідки №206401603 від 08.04.2020 року з Державного реєстру прав вбачється, що відомості про державну реєстрацію прав внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером запису про право власності: 36160481 від 31.03.2020, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав приватного нотаріуса ХМНО Луніної Тетяни Анатоліївни, індексний номер: 51864279 від 02.04.2020 (т.1 а.с. 23-24).

З Інформаційної довідки №206407524 від 08.04.2020 року Державного реєстру прав встановлено, що 08.04.2020 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Зевакрон», на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО КуксінимС. Ю., зареєстрованого за №1193 (т.1 а.с. 25-26).

Також з Інформаційної довідки №206418036 від 08.04.2020 року встановлено, що за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51924179 від 09.04.2020 року 09:10:47 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича, на підставі договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Зевакрон» та ОСОБА_2 , серія та номер: 1197, виданого 08.04.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., на квартиру квартиру АДРЕСА_1 , накладено заборону на нерухоме майно, обтяжувач ОСОБА_2 (т.1 а.с. 26).

Суд першої інстанції в межах спірних правовідносин щодо підстав та порядку прийняття рішення державним реєстратором прав - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. від 02.04.2020 року, відповідно до якого право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за «Товариством з обмеженою відповідальністю Інвест Хаус, встановив наступне.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у спірних правовідносинах врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 цього Закону закріплено засади державної реєстрації прав, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (п. 1 ч. 1 ст. 3), внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (п.4 ч. 1 ст. 3).

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з частиною четвертою зазначеної статті, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п. 57 Порядку №1127, для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Пунктом 61 Порядку №1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Зазначене положення узгоджується з пунктом 61 Порядку №1127, яке додатково закріплює необхідність подання державному реєстратору засвідченої іпотекодержателем копії вимоги про усунення порушення та копії повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано таку вимогу, з відміткою про вручення адресату.

З огляду на перелік документів, наданих відповідачем державному реєстраторові для здійснення реєстрації права власності на квартиру, ТОВ «ФК «Інвест Хаус» надало приватному нотаріусу Луніній Т. А. копію вимоги вих. №122/06 від 07.06.2019 року та копію повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №370, з датою подання 06.09.2019 року, датою вручення представнику за довіреністю 09.09.2019 року (т.1 а.с. 89-90).

04.07.2019 року на адресу ОСОБА_1 надійшло поштове відправлення №008, що містило лист вих. №949/42 від 28.05.2019 року, яким ПАТ«Банк«Київська Русь» як старий кредитор та ТОВ«ФК «Інвест Хаус» як новий кредитор повідомили про те, що між старим кредитором і новим кредитором укладено договір №UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24.05.2019 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за яким старий кредитор 24.05.2019 року відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №57952-45.1-08-2 від 29.12.2008 року та договором іпотеки від 29.12.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Гавловською І.О. та зареєстрованим в реєстрі за №10937 (т.1 а.с. 43-44).

.

Із зазначеного листа 04.07.2019 року позивач дізнався про існування ТОВ «ФК «Інвест Хаус» та факт відступлення йому права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

22.08.2019 року позивач звернувся до ТОВ «ФК «Інвест Хаус» із заявою про надання документів на підтвердження того, що грошове зобов`язання належить виконувати новому кредитору. Заява направлена адресату на обидві зазначені відповідачем адреси цінними поштовими відправленнями з описом вкладення: №059 від 22.08.2019 року та №067 від 22.08.2019 року (т.1 а.с. 47-48, 49, 50).

Представник позивача - адвокат Орлов О.О. направив адвокатські запити аналогічного змісту на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» (вих. №29/фо-Б від 22.08.2019 року) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (вих. №30/фо-Б від 22.08.2019 року) (т.1 а.с. 51-52,57-58).

05.09.2019 року на адресу адвоката Орлова О. О. надійшло рекомендоване поштове відправлення №055, яке містило відповідь ПАТ «Банк «Київська Русь» на адвокатський запит №29/фо-Б від 22.08.2019 року та копії договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за кредитним договором та копію договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави від 24.05.2019 року (т.1 а.с.55).

09.09.2019 року на ім`я ОСОБА_1 надійшло рекомендоване поштове відправлення №370, в якому знаходилася відповідь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» (вих. №473/09 від 06.09.2019 року) на заяву ОСОБА_1 від 22.08.2019 року. Цим листом відповідач повідомив позивачу про факт укладення договору №UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24.05.2019 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором, можливість ознайомитися з його електронною копією в мережі інтернет, а також зазначив, що завірені копії документів про перехід права вимоги за кредитним договором направлені адвокату Орлову О. О. у відповідь на адвокатський запит №30/фо-Б від 22.08.2019 (т.1 а.с. 79,91).

Таким чином, рекомендованим поштовим відправленням №370, копія повідомлення про вручення якого з датою подання 06.09.2019, датою вручення представнику за довіреністю 09.09.2019, наданого відповідачем державному реєстраторові для прийняття оспорюваного рішення, відповідач надіслав на адресу позивача лист з відповіддю на запит інформації.

Зі змісту даного листа встановлено, що він не містить повідомлення про порушення боржником основного зобов`язання та вимоги про усунення таких порушень. Тобто його зміст не відповідає положенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п. 61 Порядку №1127, якими закріплено обов`язок направлення іпотекодержателем на адресу іпотекодавця (боржника) письмової вимоги про усунення порушення із зазначенням стислого змісту порушених зобов`язань, вимоги про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

В ході судового розгляду відповідачем не надано будь-яких пояснень та належних доказів на спростування зазначеного факту, у тому числі пояснення, у зв`язку з чим вимога, датована та зареєстрована 07.06.2020 року, могла бути направлена відповідачем лише 06.09.2020 року. Разом з тим, відповідачем також не надано опис вкладення поштового відправлення. Відповідач також не надав інших доказів направлення та отримання позивачем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, що є імперативною вимогою законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23.06.2020 року у справі №645/1979/15-ц зазначила, що норма ст. 35 Закону України «Про іпотеку» спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення (п. 49).

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові також звертала увагу, що порушення порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на іпотечне майно таким, що не підлягає виконанню (п. 52).

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» під час державної реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Цій законодавчій нормі кореспондують вимоги п. 61 Порядку №1127, які вимагають обов`язкового надання державному реєстраторові для здійснення за іпотекодержателем реєстрації права власності на предмет іпотеки відомостей про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року у справі №306/2053/16-ц сформувала висновок щодо застосування вищевказаної норми статті 37 Закону України «Про іпотеку», зазначивши, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, яка має погоджуватись з власником майна при зверненні іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно у позасудовий спосіб шляхом набуття на нього права власності.

При цьому Верховний Суд наголошує, що нездійснення оцінки предмету іпотеки на момент переходу права власності до іпотекодержателя є порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Аналогічні правові висновки закріплено в інших постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17, від 20.02.2020 року у справі №653/2857/17, від 11.06.2020 року у справі №914/953/19, від 12.08.2020 року у справі №921/353/19.

Судом першої інстанції встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, що ТОВ «ФК «Інвест Хаус» для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки надало державному реєстратору висновки «Суб`єкта оціночної діяльності ПП «ДСБТД» від 31.03.2020 року за замовленням від 31.03.2020 року, на підставі якого зроблена оцінка квартири за адресою: АДРЕСА_2 , площею 81,6 м.кв. Висновками визначено ринкову вартість квартири у загальній сумі 470 511,88 грн. (т.1 а.с. 94).

При цьому у висновку від 31.03.2020 року не визначено взагалі способу розрахунку вартості майна, складових розрахунку, критеріїв, які використовувалися суб`єктом оціночної діяльності при оцінці вартості майна, відомостей про огляд квартири (у тому числі дати, часу, тощо) чи інших відомостей, які були б достатніми для підтвердження об`єктивності та реальності проведення такої оцінки.

Також судом встановлено, що оцінка майна проводилася без повідомлення позивача, вартість майна з позивачем не погоджувалася, а також йому не повідомлялася.

За таких обставин, ураховуючи положення чинного законодавства, а також практику Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанціїї дійшов висновку, що висновок ринкової вартості, складений 31.03.2020 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «ДСБТД», на підставі якого державним реєстратором Луніною Т.А. прийнято оспорюване рішення про державну реєстрацію, не може вважатися звітом про оцінку майна у розумінні вимог ч.5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у тому числі з підстав, що такі висновки були складені без участі іпотекодавця та без погодження вартості майна з його власником.

Відповідно до пп. 3 п. 61 Порядку №1127 державному реєсторові для здійснення реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки заявником подається довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Судом першої інстанції встановлено зі змісту відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, паперове відображення яких надано суду, та не заперечується відповідачем, що державний реєстратор Луніна Т.А. здійснила державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем за відсутності довідки іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації (т.1 а.с. 23-24).

При цьому, суд першої інстанції відхилив доводи ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про те, що державному реєстраторові в якості підтвердження суми заборгованості надано додаток№1 до договору №UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24.05.2019 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, зміст якого містить відомості про суму заборгованості позивача, оскільки цей документ не відповідає положенням чинного законодавства, виходячи з наступного.

Пунктом 61 Порядку №1127 законодавцем імперативно передбачено виключний перелік документів, на підставі яких державний реєстратор наділений повноваженням здійснити державну реєстрацію права власності на майно за іпотекодержателем. пп.3 п. 61 Порядку №1127 встановлює обов`язковість подання конкретно визначеного документа довідки іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу. Додаток до договору не відповідає вимогам зазначеної норми, оскільки цей документ не є довідкою про суму боргу, його видано не іпотекодержателем.

Суд першої інстанції звернув увагу, що відомості про заборгованість іпотекодавця, відображені у довідці, мають подаватися іпотекодержателем станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації, водночас додаток №1 був складений 24.05.2019 року, а поданий державному реєстраторові 31.03.2020 року.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що державному реєстраторові не було надано обов`язковий для державної реєстрації документ довідку про суму заборгованості.

Приписами ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено обов`язок державного реєстратора зупиняти розгляд заяви про державну реєстрацію, зокрема, у випадку подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч. 2, 3, 5 цієї статті, державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника. Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви. У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що державний реєстратор, встановивши, що ТОВ «ФК «Інвест Хаус» не подано документів, перелік яких визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Порядком №1127, необхідних для здійснення державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, була зобов`язана прийняти рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, про що повідомити заявника.

Водночас державний реєстратор приватний нотаріус ХМНО Луніна Т.А., всупереч положенням закону, прийняла безпідставне рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем за відсутності необхідних документів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Така правова позиція щодо вибору способу захисту узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 20.08.2020 року у справі №916/2464/19.

Апеляційний суд у складі колегії суддівпогоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А., індексний номер: 51864279 від 02.04.2020, відповідно до якого право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,6 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м., зареєстровано за «Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», , країна реєстрації Україна, адреса: Україна, м. Київ, провулок Ковальський, будинок 19», тобто предметом даного спору є саме дотримання державним реєстратором процедури (порядку та підстав) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановив суд першої інстанції, рішення державного реєстратора прав приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А. індексний номер: 51864279 від 02.04.2020, відповідно до якого право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за «Товариством з обмеженою відповідальністю Інвест Хаус, , країна реєстрації Україна, адреса: Україна, м. Київ, провулок Ковальський, будинок 19», прийнято державним реєстратором з порушенням порядку та підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі № 922/2416/17 Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Доводи апеляційної скарги про те, що особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним захистом такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкеретні цивільні правовідносини, або договором, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, не є ефективним, то ці доводи не заслуговують на увагу та не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги про те, що ефективним способом захисту права власності позивача у спірних правовідносинах є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки позивач самостійно обрав спосіб захисту порушеного права у зв`язку з порушенням саме діями та рішенням державного реєстратора його прав під час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора щодо незаконного та безпідставного стягнення на користь відповідача предмета іпотеки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2022 року у справі № 295/8285/19-ц вказано, що відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року), відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної правової норми в чинній редакції (яка діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень в цій справі), на відміну від положень статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"в попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, на даний час способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Отже, на момент ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій рішень у цій справі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності є правомірним та ефективним способом захисту права, з урахуванням змін, внесених до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", і саме такий спосіб захисту прав призведе до відновлення порушеного права позивача.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов