Справа № 162/359/22
Провадження № 2/162/146/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судового засідання Будько І.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Любешівської селищної ради про визначення місця проживання дітей, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Любешівської селищної ради про визначення місця проживання дітей

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 21.07.2022 року звернувся до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 09.06.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Великокурінської сільської ради Любешівського району Волинської області за актовим записом №3. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 11.07.2022 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Діти фактично весь час проживали з ним та відповідачем. Наразі діти виявляють бажання залишитися проживати з ним. Син ОСОБА_5 , який досяг чотирнадцятирічного віку, обрав місце свого проживання з батьком. на даний час вони з відповідачем проживають в одному будинку, тобто практично мають однакові належні матеріально-побутові умови, однак не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити належне доброзичливе спілкування дітей з обома батьками. Вказує, що в помешканні для дітей створено належні умови для проживання, навчання та розвитку відповідно до їх вікових потреб. Позивач приймає активну участь у вихованні дітей та в їх інтелектуальному, моральному, духовному розвитку. Весь вільний від роботи час приділяє дітям, піклується про них, організовує відпочинок, сумлінно ставиться до своїх батьківських обов`язків, постійно відвідує начальний заклад, бере участь у заходах та цікавиться навчанням дітей, має достатнє фінансове забезпечення для утримання дітей. Відповідач не приділяє дітям стільки часу, скільки приділяє він, не приділяє достатньої уваги вихованню та розвитку дітей, не надає у достатній кількості коштів для їх матеріального забезпечення. За таких обставин, просить визнати місце проживання дітей з ним.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 09.08.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідач 02.09.2022 року подала до суду зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивувала тим що, 09.06.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Великокурінської сільської ради Любешівського району Волинської області за актовим записом №3. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час чоловік подав до суду позов про розірвання шлюбу. Вважає, що вона, як мама, належним чином забезпечує і надалі зможе забезпечувати дітям достатній рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, постійно слідкує за станом здоров`я дітей, піклується про них, контролює навчальну діяльність та цікавиться їх інтересами. Вказує, що працює в Любешівській філії ПрАТ «Волиньобленерго», має стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. ОСОБА_1 має складний характер, неврівноважений та схильний до фізичних обрах відносно дітей, як батько, мало приділяє уваги дітям. На час подання позову син ОСОБА_5 досяг віку 14 років, однак з ким бажає проживати не визначився. З огляду на вказане, просить визначити місце проживання дітей з нею.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 27.09.2022 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом .

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач за первісним позовом подала до суду заяву про визнання позову, просить розгляд справи провести без її участі, зустрічний позов залишити без розгляду.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.06.2006 року був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Великокурінської сільської ради Любешівського району Волинської області за актовим записом №3 (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ).

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно зі статтею 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 3, ч.1 ст. 9 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що також закріплено в ст.141 СК України та Конвенції про права дитини.

Крім цього, слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю необмежений у своєму правах на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Аналізуючи наведене, беручи до уваги те, що батьком неповнолітніх дітей створено належні матеріальні та побутові умови для їх фізичного, духовного та морального розвитку, навчання, а також висновок органу опіки та піклування, позицію матері - відповідача за первісним позовом, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 161 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З матеріалів справи вбачається, що батьки проживають разом, а ОСОБА_4 на момент подання позову виповнилося 14 років, а відтак з цього часу втратив статус малолітньої дитини.

Оскільки на момент розгляду справи в суді ОСОБА_4 вправі самостійно визначати своє місце проживання з одним із батьків, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо заяви про залишення зустрічного позову без розгляду.

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог п. 5 ч.1ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, оскільки позивач за зустрічним позовом подала заяву про залишення зустрічного позову без розгляду і це не порушує жодних прав та охоронюваних законом інтересів, суд вважає за необхідне зустрічну позовну заяву залишити без розгляду.

Керуючись ст.13, 206, 257 ЦПК України, ст. 141, 160-161 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Любешівської селищної ради про визначення місця проживання дітей задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

В частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Клопотання позивача за зустрічним позовом задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Любешівської селищної ради про визначення місця проживання дітей залишити без розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2022 року.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ