Провадження № 2/369/504/22
20.01.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,
за участю секретаря Миголь А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з травня 1992р ОСОБА_1 (Позивач) проживала з ОСОБА_2 (Відповідач) в однокімнатній квартирі, яка належала Позивачу, за адресою: АДРЕСА_1 , на той час з ними проживала донька позивача - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась спільна донька сторін ОСОБА_4 , яка також проживала за вищезазначеною адресою разом з позивачем та відповідачем.
15 серпня 2001 року було винесено Рішення дев`ятнадцятої сесії 23 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського районну Київської області ,про надання земельної ділянки під індивідуальну забудову, надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки під індивідуальну житлову забудову.
У Березні 2012 року, позивачем була продана вищезазначена квартира, так як були потрібні грошові кошти на будівництво житлового будинку, загальна площа 194,7 кв.м, житлова 63,3кв.м.
16.10.2013 року Держземагенством України Головного Управління Держземагенства у Київській області Києво-Святошинського р-ну надано висновок про наявні обмеження на використання земельної ділянки, та про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1503 га у власність ОСОБА_2 (Відповідач) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах АДРЕСА_2 .
З 2006 року на відведеній для будівництва земельної ділянки, ОСОБА_1 (Позивач) з ОСОБА_2 ( Відповідачем) почали будувати житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , будівництво відбувалось до 2015 року, після завершення будівництва була здійсненна Державна реєстрація нерухомого майна 17.11.2015 року Державним реєстратором Куликом Віталієм Олександровичем.
Після продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , до Державної реєстрацій' вищезазначеного будинку позивач, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,за цією адресою проживала старша донька з своїм чоловіком та їхніми дітьми.
Відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,за цією адресою проживала його матір.
В 2015 році була здійснена Державна реєстрація після завершення будівництва вищезазначеного будинку, (Позивач) зареєструвалась 05.09.2016 року, та має місце реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач зареєструвався 15.02.2016 року, та має місце реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Наявність спільного побуту, спільних друзів, спільний відпочинок, спілкування , придбання нами майна, може бути підтверджено, показаннями свідків.
Позивачем надано спільні світлини, на яких зображенні Позивач, Відповідач, їхня спільна донька, донька Позивачки, їхні друзі ,брат, сестра.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. В подальшому позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, та проти ухилення по справі заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день. час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву до суду не надіслав.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2012 року, позивачем ОСОБА_1 була відчужена квартира за адресою АДРЕСА_1 .
17.11.2015 року за ОСОБА_2 на праві власності було зареєстровано житловий будинок (рік побудови 2015) загальною площею 194,7 кв.м., житловою площею 63,3 кв.м., що знаходить за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно довідки Крюківщинської сільської ради № 2046 за адресою, АДРЕСА_3 , зареєстровані та проживають ОСОБА_6 (донька сторін по справі), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 . Також за даною адресою проживає, однак не зареєстрований ОСОБА_9 .
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Частиною 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі ст. 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Допитані в судовому засіданні під присягою свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 надали покази що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 на час набуття спірного майна вели спільний побуту, здійснювали витрати на побудову житлового будинку та вели спільний бюджет, проводили спільний відпочинок.
Ведення спільного побуту, проводження дозвілля та проведення відпочинку позивача та відповідача як сім`ї, також підтверджується фотокартками наданими позивачем на підтвердження своїх вимог.
З наведеного суд приходить до висновку про наявності підстав для встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Разом з тим, суд не може встановити факт такого проживання у період з 1992 по 2019 р.р. виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.
Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли до набрання чинності СК України до 1 січня 2004 року.
До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України), яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.
Таким чином суд може встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 01.01.2004 року по 2019 рік, та задовольнити вимоги позову в цій частині.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Враховуючи встановлення відповідного факту, суд вважає за можливе визнати за сторонами майно набуте за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, таким що перебуває у спільній сумній власності.
В силу ст. 60 СК України дане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та відповідно підлягає поділу між ними. А отже кожному з них, враховуючи рівність часток, належить по 1/2 частині даного майна.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з принципом диспозитивності, встановленим статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя задовольнити частково.
Встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в період з 01.01.2004 року по 2019 рік.
В решті вимог позову відмовити.
Інформація про сторін:
Позивач ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації, АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрацій АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: А.Я. Волчко