П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 759/11099/22

Провадження: № 22-ц/824/12764/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Вербової І. М., Нежури В. А.,

секретар Івасенко І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н. О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебувають у шлюбі з 27 грудня 2003 року. Вказаний шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Пролетарського районного управління юстиції м. Донецька, про що складено відповідний актовий запис № 543 та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 . Зазначив, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, протягом останнього часу у них відсутнє взаєморозуміння, відбуваються постійні конфліктні ситуації та сварки, склалися стійкі неприязні відносини. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинено, протягом тривалого часу вони не спілкуються та не підтримують зв`язок між собою. Вважав, що за таких обставин спільне сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим, у зв`язку з чим строк на примирення надавати немає потреби. За викладених обставин, просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2022 рокупозов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Пролетарського районного управління юстиції м. Донецька, про що складено відповідний актовий запис № 543, розірвано.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції вирішив справу передчасно, порушивши її право на подання до суду відзиву протягом 15 днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі, а також позбавив її можливості скористатись правом на подання заяви про визначення строку для примирення, що суттєво погіршило взаємні стосунки з позивачем, з яким вона проживає в одному будинку. Зазначила, що на даний час потреби у розірванні шлюбу немає.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що станом на теперішній час продовжувати подружні відносини з відповідачкою недоцільно, оскільки в нього немає жодних почуттів до колишньої дружини. В нього немає жодного бажання зберігати шлюб, який існує формально. Окрім того, зазначив, що його рішення про розірвання шлюбу є виваженим, однозначним та таким, що відповідає його бажанню та його потребам. Вказав, що він має намір створити сім`ю з іншою жінкою. Посилання відповідача на необхідність надати їм час на примирення вважає незрозумілим, оскільки понад рік вони разом не проживають та вчиняти будь-які дії для їх примирення він не планує.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його адвокат Козій Р. Б. заперечували проти апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішенння в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони з 27 грудня 2003 року перебувають у шлюбі (а.с .4).

Від шлюбу дітей немає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Виходячи із засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У позовній заяві позивач зазначав, що спільне життя з відповідачкою не складається, протягом останнього часу він з відповідачкою проживали як чужі люди, між ним немає взаєморозуміння, а лише постійні сварки, конфлікти та стійкі неприязні взаємовідносини. Формальне перебування у шлюбі є недоцільним і буде суперечити його інтересам. Примирення між ними неможливе, а тому недоцільно давати строк на примирення, оскільки це лише відстрочить час розлучення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, подружні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально, а тому подальше існування шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для розірвання шлюбу в порядку, передбаченому статтею 112 СК України.

Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними, оскільки при апеляційному перегляді справи позивач підтримав свою позицію, викладену у позовній заяві, та додатково вказав, що останній рік він проживає окремо від відповідачки з іншою жінкою, яка на теперішній час є вагітна, і з якою він бажає створити нову сім`ю. Звернув увагу на те, що примушування до збереження шлюбу є порушенням його права на свободу та особисту недоторканність.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції строку для примирення, колегія суддів виходить із того, що надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

За змістом норм СК України заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Розглядаючи клопотання скаржника про надання строку для примирення, колегія суддів, вислухавши думку представника позивача, з`ясувавши причини і обставини спору, також не вбачає доцільності в наданні сторонам строку на примирення, оскільки сімейні стосунки сторін є припиненими, а позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу.

Слід відмітити, що справа в провадженні суду перебуває з початку вересня 2022 року, і з цього часу сторони мали можливість досягти примирення. Однак, при апеляційному перегляді справи встановлено, що за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим.

Посилання скаржника на те, що тимчасовий розлад в сім`ї і конфлікти між чоловіком та жінкою викликані випадковими причинами є неприйнятними, оскільки будь-які докази того, що сторони виявили намір примиритись, або дійшли згоди щодо продовження спільного проживання та підтримки сімейних відносин у матеріалах справах відсутні, напроти, як, зазначено вище, сторони не досягли примирення, позивач перебуває в інших стосунках, його майбутня дружина на теперішній час вагітна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 та розірвання шлюбу.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності доказів про належне повідомлення відповідачки, що призвело до порушення прав останньої на висловлення своєї позиції.

Однак, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Проте, відповідачка не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог щодо формальності звернення позивача до суду із вказаним позовом та надання строку для примирення.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростували.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення, а тому рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2022 рокупідлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді І. М. Вербова

В. А. Нежура