ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/122/22 Справа № 216/7059/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Бондарєва О.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Бондар Я .М.

суддів Зубакової В. П., Остапенко В. О.

секретар судового засідання Гладиш К. І.

сторони

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Федосова Микити Миколайовича на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року, яке ухвалено суддею Бондарєвою О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості щодо дати складання повного судового рішення відсутні)

У С Т А Н О В И В

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який уточнено у жовтні 2015 року.

Позовна заява, з урахуванням уточнень до неї, мотивована тим, що, відповідно до укладеного договору №KRKRGK04350576 від 13.10.2006 року відповідач отримала кредитні кошти в іноземній валюті, у розмірі 18 000,00 дол. США на придбання нерухомості житлового призначення та 1850,00 дол.США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 12.10.2016 року включно.

Відповідно до умов укладеного договору Відповідач зобов`язана щомісяця сплачувати кредит, нараховані відсотки за користування кредитними коштами, а у разі неналежного виконання зобов`язань передбачено нарахування та сплата штрафних санкцій.

Відповідач умови Договору належним чином не виконала, у зв`язку з чим, виникла заборгованість, яка станом на 18.08.2015 року, складає: 66 398,49 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 15 905,67 дол. США.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17 000,77 дол. США.; заборгованість по комісії - 2 808,00 дол. США; заборгованість по пені - 30 684,05 дол. США., що по курсу НБУ, станом на 18.08.2015 року, є еквівалентом 1 461 430,76 грн., які позивач просив стягнути на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»: заборгованість за кредитним договором №42 від 30.05.2007 року, яка станом на 18.08.2015 року становить 66 398 дол. США 49 центів, з яких: заборгованість за кредитом - 15 905,67 дол. США.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17 000,77 дол. США.; заборгованість по комісії - 2 808,00 дол. США; заборгованість по пені - 30 684,05 дол. США., що по курсу НБУ, станом на 18.08.2015 року, є еквівалентом 1 461 430,76 грн. та судовий збір 21 921 грн. 46 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Федосов М.М. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та розгляд справи без належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, що позбавило відповідача права на захист.

Позивачем не надано доказів надання відповідачу кредитних коштів за договором № №KRKRGK04350576, а також недоведено наявність заборгованості у розмірі вказаному в розрахунку. Надана позивачем довідка розрахунок не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не може свідчити про наявність кредитної заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , не з`явились, від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 , обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судової повістки про призначення справи до розгляду на 15 лютого 2016 року, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КТ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № KRKRGK04350576 на строк з 13.10.2006 року по 12.10.2016 року у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 18 000 доларів США, на придбання нерухомості житлового призначення та 1850 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 84% відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,19% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведеннч додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «13» по «17» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 276,07 доларів США, для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії , з кінцевим терміном повернення 12.10.2016 року.

Відповідно до п.2.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.1.1, 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити до дати фактичного повного погашення кредиту.

Пунктом 2.2.3 передбачено сплату банку винагороди і комісії згідно п.1.1, 2.3.3 цього договору.

При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2.28%на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом( п.3.2).

Відповідно до п.4.1 при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

У зв`язку з порушеннями відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 18.08.2015 року наявна заборгованість, яка становить 66 398 дол. США 49 центів, з яких: заборгованість за кредитом - 15 905,67 дол. США.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17 000,77 дол. США.; заборгованість по комісії - 2 808,00 дол. США; заборгованість по пені - 30 684,05 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, призвело до виникнення заборгованості. Яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

П.п. 14 ч. 3 Розділу 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України вказує, що первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 20 жовтня 2020 у справі № 456/3643/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (ЄДРСРУ № 92842141).

Під час апеляційного розгляду, судом апеляційної інстанції з АТ КБ «ПриватБанк» витребувано первинні документи, що підтверджують видачу кредитних коштів ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальнику ОСОБА_1 , первинні документи, що підтверджують погашення сум заборгованості по виданому кредиту, графік погашення відсотків та тіла кредиту по виданому ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 , первинні документи що підтверджують облік прострочених відсотків за користування кредитом, відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, простроченої суми кредиту, ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №KRKRGK04350576 від 13.10.2006 року.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції, банком надано виписки, меморіальні ордери, що підтверджують погашення сум заборгованості по виданому кредиту, графік погашення відсотків та тіла кредиту по виданому ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 , первинні документи що підтверджують облік прострочених відсотків за користування кредитом, відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, простроченої суми кредиту, згідно чого колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача про відсутність доказів надання відповідачу кредитних коштів за договором № №KRKRGK04350576, а також не доведенню наявності заборгованості у розмірі вказаному в розрахунку.

Колегія суддів дослідивши надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, дійшла висновку про те, що надані виписки, меморіальні ордери, є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідачу ОСОБА_1 , надавались кредитні кошти, якими вона користувалась та здійснювала часткове погашення, у зв`язку з чим за Кредитним договором №KRKRGK04350576 від 13.10.2006 року, утворилась заборгованість за тілом кредиту становить 66 398,49 доларів США.

Відповідно до умов Договору кредитного договору №KRKRGK04350576, укладеного 13.10.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , відповідач отримала кредитні кошти в іноземній валюті, у розмірі 18 000,00 дол. США на придбання нерухомості житлового призначення та 1850,00 дол.США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 12.10.2016 року включно.

Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобовязана щомісяця сплачувати кредит, нараховані відсотки за користування кредитними коштами, а у разі неналежного виконання зобовязань передбачено нарахування та сплата штрафних санкцій.

У відповідності до вимог ст. ст. 525-527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього кодексу.

Згідно до приписів ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

В порушення зазначених норм закону та умов Договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим, виникла заборгованість, яка станом на 18.08.2015 року, складає: 66 398,49 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 15 905,67 дол. США.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17 000,77 дол. США.; заборгованість по комісії - 2 808,00 дол. США; заборгованість по пені - 30 684,05 дол. США. яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»: заборгованість за кредитним договором №42 від 30.05.2007 року, яка станом на 18.08.2015 року становить 66 398 (шістдесят шість тисяч триста дев`яносто вісім) дол. США 49 центів, з яких: заборгованість за кредитом - 15 905,67 дол. США.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17 000,77 дол. США.; заборгованість по комісії - 2 808,00 дол. США; заборгованість по пені - 30 684,05 дол. США., що по курсу НБУ, станом на 18.08.2015 року, є еквівалентом 1 461 430,76 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору за подачу позовної заяви в сумі 21 921,46 грн., (а.с.16)

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Федосова Микити Миколайовича задовольнити частково.

Заочне рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»: заборгованість за кредитним договором №42 від 30.05.2007 року, яка станом на 18.08.2015 року становить 66 398 (шістдесят шість тисяч триста дев`яносто вісім) дол. США 49 центів, з яких: заборгованість за кредитом - 15 905,67 дол. США.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17 000,77 дол. США.; заборгованість по комісії - 2 808,00 дол. США; заборгованість по пені - 30 684,05 дол. США., що по курсу НБУ, станом на 18.08.2015 року, є еквівалентом 1 461 430,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір 21 921 грн. 46 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: