Справа № 216/4601/20
провадження 4-с/216/31/22
УХВАЛА

іменем України

29 листопада 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Коваля В.О.

за участю секретаря судового засідання Пилипенко Л.В.

скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг скаргу ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни,-

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М.

Скарга мотивована тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2021 року стягнено з Російської Федерації на користь заявника майнову шкоду в розмірі 6 802 500 грн., та моральну шкоду в розмірі 1 183 000 грн., завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, пов`язаної з незаконною анексією українського Криму, що разом становить 7 790 500 грн., з урахуванням 5000 грн. судових витрат. Рішення суду не було ніким оскаржене та набрало законної сили 11.05.2021 року. 20.05.2021 року ОСОБА_1 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист про примусове виконання рішення суду зі строком його пред`явлення до виконання до 11.05.2024 року. Після чого 23.07.2021 року виконавчий лист направлено до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби для примусового виконання.

09.08.2022 року від Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Торбинської О.М. на адресу заявника надійшла постанова від 28.07.2022 про відкриття виконавчого провадження № 66454881 про примусове виконання виконавчого листа № 216/4601/20, виданого Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 20.05.2021 про стягнення з Російської Федерації 7 790 500 грн. майнової та немайнової шкоди, завданої заявнику незаконною анексією РФ Кримського півострова.

16.09.2022 заявником на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було направлено заяву, із заявою про накладення арешту на майнові активи Російської Федерації.

До теперішнього часу жодного процесуального документу на адресу заявника від Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. не надходило.

Заявник вважає незаконною та неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Торбинської О.М. щодо не розгляду його заяви від 16.09.2022 року про накладення арешту на майнові активи Російської Федерації та не направлення на його адресу постанови, прийнятої за результатом розгляду заяви від 16.09.2022 року про вчинення відповідних процесуальних дій для прискорення примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2021 року по справі № 216/4601/20 про відшкодування шкоди, завданої заявнику Російською Федерацією незаконною окупацією Кримського півострова та позбавлення його права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном та просить зобов`язати головного державного виконавця Торбинську О.М. розглянути його заяву від 16.09.2022 року про накладення арешту на майнові та грошові активи Російської Федерації.

Також просить суд стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 35 000,00 євро моральної (немайнової шкоди) за неналежне виконання головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О.М. покладених на неї обов`язків що стосуються розгляду його заяви від 16.09.2022 року про накладення арешту на майнові активи Російської Федерації.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав вимоги скарги відповідно до викладених у ній обставин. Суду пояснив, що державний виконавець не реагує на надані ним заяви, не виносить ніяких документів на надані заяви. До державного виконавця Торбинської О.М. звертався 16.09.2022 із заявою, в якій просив виконати 8 пунктів. Остання повинна була відреагувати на заяву протягом двох днів. Просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинська О.М. у судове засідання не з`явилася.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Приписами ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Розділом VII ЦПК України унормований судовий контроль за виконаннями рішень.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, ЦПК України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю за виконанням судових рішень виключно шляхом розгляду скарг на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця та за результатами розгляду, у разі встановлення обґрунтованості скарги, постановлення ухвали, якою поновлюється порушене право заявника, шляхом визнання оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності неправомірними і зобов`язання державного виконавця або іншої посадової особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення.

Судом встановлено, що 09.04.2021 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі № 216/4601/20 про стягнення з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 6 802 500 грн., моральної шкоди в розмірі 1 183 000, 00 грн., завданої йому внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, пов`язаної з незаконною анексією українського Криму, що разом становить 7 790 500,00 грн. (сім мільйонів сімсот дев`яносто тисяч п`ятсот гривень) з урахуванням 5000,00 грн. судових витрат.

20.05.2021 року ОСОБА_1 . Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист про примусове виконання рішення суду зі строком його пред`явлення до виконання до 11.05.2024 року.

23.07.2021 року виконавчий лист направлено до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби для примусового виконання.

28.07.2022 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Торбинською О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66454881 про примусове виконання виконавчого листа № 216/4601/20, виданого Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 20.05.2021 про стягнення з Російської Федерації 7 790 500 грн. майнової та немайнової шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Вищезазначена постанова була отримана ОСОБА_1 09.08.2022.

16.09.2022 заявник звернувся на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про накладення арешту на майнові активи Російської Федерації, в якій він просив:

1. Накласти арешт на нерухоме та рухоме майно Посольства Російської Федерації, яким володіє, користується та розпоряджається у своїй діяльності Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації, у т.ч. на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та реалізувати його у встановленому законом порядку для виконання виконавчого листа № 216/4601/20, виданого 20.05.2021 Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

2. Накласти арешт на нерухоме та рухоме майно Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ПАТ «Промінвестбанк»), , кінцевим бенефіціаром якого є Російська Федерація з 99,772644 % статутного капіталу та реалізувати його у встановленому законом порядку для виконання виконавчого листа № 216/4601/20, виданого 20.05.2021 Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

3. Накласти арешт на нерухоме та рухоме майно Акціонерного товариства «МР Банк» (Сбербанк), , кінцевим бенефіціаром якого є Російська Федерація з 100 % статутним капіталом.

4. Накласти арешт на нерухоме та рухоме майно Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», , кінцевим бенефіціаром якого є Російська Федерація з 99,9737 % статутного капіталу та реалізувати його у встановленому законом порядку для виконання виконавчого листа № 216/4601/20, виданого 20.05.2021 Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

5. Накласти арешт та кошти та інші цінності Російської Федерації, які використовує у своїй діяльності Посольство Російської Федерації.

6. Накласти арешт та кошти та інші цінності Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ПАТ «Промінвестбанк»), , зокрема на кошти статутного капіталу, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

7.Накласти арешт та кошти та інші цінності Акціонерного товариства «МР Банк» (Сбербанк), , зокрема на кошти статутного капіталу, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

8. Накласти арешт та кошти та інші цінності Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», , зокрема на кошти статутного капіталу, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» де виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 13 цього Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З огляду на викладені норми Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України допущені порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», тобто допущена бездіяльність по примусовому виконанню рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2021 року по цивільній справі № 216/4601/20. Тому в цій частині вимоги скарги підлягають задоволенню.

Щодо вимоги скаржника про стягнення з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 35 000,00 євро моральної (немайнової шкоди) за неналежне виконання головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О.М. покладених на неї обов`язків що стосуються розгляду його заяви від 16.09.2022 року про накладення арешту на майнові активи Російської Федерації, суд зазначає наступне.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначений перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Разом з тим, згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (Постанова ВС від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц).

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди передбачає спір, розгляд якого має проводитися в порядку позовного провадження, передбаченого нормами Цивільно-Процесуального Кодексу України.

Враховуючи аналіз викладених норм права, суд вважає необхідним в частині стягнення моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 незаконною та неправомірною бездіяльністю Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М., слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81,260, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни щодо не розгляду нею заяви ОСОБА_1 від 16.09.2022 року про накладення арешту на майнові активи Російської Федерації та не направлення на адресу ОСОБА_1 постанови, прийнятої за результатом розгляду заяви від 16.09.2022 року про вчинення відповідних процесуальних дій для прискорення примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2021 року по справі № 216/4601/20 про відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 Російською Федерацією незаконною окупацією Кримського півострова та позбавлення його права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном незаконною та неправомірною.

Зобов`язати Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинську Оксану Миколаївну розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2022 року про накладення арешту на майнові та грошові активи Російської Федерації, у тому числі акції, векселя та інші цінні папери, які знаходяться та використовуються у своїй діяльності Посольством Російської Федерації; ПАТ «Промінвестбанк»; АТ « МР Банк» (Сбербанк); АТ «ВТБ Банк» і направити на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом із повідомленням про його вручення постанову прийняту за результатом такого розгляду у строк, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Відмовити у задоволенні стягнення з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч) євро моральної (немайнової шкоди) за неналежне виконання головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською Оксаною Миколаївною покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження» обов`язків, що стосуються розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.09.2022 року про накладення арешту на майнові активи Російської Федерації.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 01.12.2022.

Суддя В.О.КОВАЛЬ