КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 752/1161/21 Головуючий у суді першої інстанції - Кирильчук І.А.
Номер провадження № 22-ц/824/4566/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у цивільній справі №752/16071/19, залишеним в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 серпня 2019 року та аліменти на утримання дружини до досягнення їхньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 2 000 грн, починаючи з 02 серпня 2019 року.

В позовній заяві зазначено, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17 грудня 2020 року №11277 та №11276, виконаного державним виконавцем Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лехиною А. М. у виконавчих провадженнях № 60475475 та № 60475386, станом на 16 грудня 2020 року заборгованість відповідача за виконавчими листами Голосіївського районного суду міста Києва № 753/7822/17 від 21 жовтня 2019 року складає 4 756,52 грн (заборгованість зі сплати аліментів на користь дитини) та 16 322,92 грн (заборгованість зі сплати аліментів на користь дружини).

Позивачем зазначено, що у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів на користь дитини та дружини, позивач на підставі статті 196 СК України, як одержувач аліментів, має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка за період з 02 серпня 2019 року (коли у відповідача виник обов`язок щодо сплати аліментів на утримання доньки та дружини) становить 40 018,93 грн та 31 640 грн відповідно.

У зв`язку із неналежним виконанням покладених на відповідача обов`язків зі сплати аліментів, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4 756,52 грн; заборгованість зі сплати аліментів на її утримання у розмірі 16 322,92 грн; а також неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 40 018,93 грн; неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання у розмірі 31 640 грн.

Крім того, в подальшому позивачем було подано заяву про відмову від частини позовних вимог, зокрема, остання просила позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 4 756,52 грн та на утримання дружини у розмірі 16 322,92 грн залишити без розгляду у зв`язку з їх сплатою відповідачем; в іншій частині - просила позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року було прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 4 756,52 грн та на утримання дружини у розмірі 16 322,92 грн, провадження в цій частині було закрито. Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 37 290 гривень. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції не було враховано, що законодавством передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання зі сплати аліментів, а саме стаття 196 СК України.

Так, апелянт вважає, що питання стягнення неустойки (пені) за невиконання обов`язку зі сплати аліментів на утримання дружини слід вирішувати аналогічно вирішенню питання щодо стягнення пені за невиконання обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини.

Апелянт наголошує на тому, що стаття 196 СК України не містить жодних посилань на те, що неустойка стягується лише за не виконання рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вказана норма містить вказівку лише на існування судового рішення про стягнення аліментів, тобто будь-яких аліментів, незалежно від того, на утримання кого вони стягуються.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року апелянт просить залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дочки, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість за аліментами за певний період, яка була ним погашена після відкриття провадження у вказаній справі. Судом було зазначено, що відповідач зобов`язаний був сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Крім того, судом першої інстанції було також вказано, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у виникненні заборгованості.

Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 , то суд першої інстанції зазначив те, що сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК України на правовідносини, визначені главою 17 СК України, якими встановлено обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків.

У свою чергу, Глава 9 СК України «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості по аліментам на одного із подружжя здійснюється відповідно до статей 194-197 СК України, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються.

Суд першої інстанції зазначив, що враховуючи, що до заборгованості за аліментами на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку можуть бути застосовані інші санкції майнового характеру, передбачені цивільним законодавством, які позивач не просила застосувати, в задоволенні її позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2017 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 340, був реєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 червня 2017 року (а.с.9).

Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14 липня 2018 року (а.с.10).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року у справі №752/16067/19 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 30 червня 2017 року Амур - Нижньодніпровським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 340, було розірвано (а.с.11-13).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у цивільній справі № 752/16071/19, залишеним в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 серпня 2019 року та аліменти на утримання дружини до досягнення їхньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 2 000 грн, починаючи з 02 серпня 2019 року (а.с.14-17).

Постановами старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кравченко Ю.О. відкрито виконавчі провадження ВП № 60475386 та ВП № 60475475 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 серпня 2019 року та стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 до досягнення їхньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 000 грн, починаючи з 02 серпня 2019 року (а.с.18-21).

Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 17 грудня 2020 року № 11277 та № 11276, виконаного державним виконавцем Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лехиною А.М. у виконавчих провадженнях ВП № 60475475 та ВП № 60475386, станом на 16 та 17 грудня 2020 року заборгованість відповідача за виконавчими листами Голосіївського районного суду міста Києва № 753/7822/17 від 21 жовтня 2019 року складає 4 756,52 грн (заборгованість зі сплати аліментів на користь дитини) та 16 322,92 грн (заборгованість зі сплати аліментів на користь дружини) (а.с.22-23).

Крім того, судом також було встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 4 756,52 грн та на утримання дружини у розмірі 16 322,92 грн відповідачем погашена в повному обсязі та станом на 09 березня 2021 року відсутня, що вбачається із постанов державного виконавця Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лехиної А.М. (а.с.57-60).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до положень статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Так, апелянт оскаржує судове рішення в частині незадоволених позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини.

Обов`язок матері, батька утримувати дитину та виконання указаного обов`язку регламентовано у главі 15 СК України.

Глава 15 СК України містить статтю 196, якою передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК України також на правовідносини, визначені главою 16 СК України, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Так, згідно положень статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

В свою чергу, Глава 9 СК України «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості по аліментам на одного із подружжя здійснюється відповідно до статей 194-197 СК України, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються.

Положення статті 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки лише при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків чи утримання одного з подружжя.

Враховуючи, що положення статті 196 СК України передбачають настання відповідальності за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки лише у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів на дітей і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання одного з подружжя, то колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до положень частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Тобто, особа, яка вважає свої права порушеними, за умови доведення такого порушення, має можливість захистити свої відповідні права у спосіб, який передбачений чинним законодавством, зокрема, ЦК України, що свідчить про відсутність підстав для застосування у даній справі аналогії закону.

Оскільки сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК України на правовідносини, визначені главою 9 СК України, а вимог про застосування інших санкцій майнового характеру, передбачених цивільним законодавством, позивачкою не заявлено, апеляційний суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв