ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7231/22 Справа № 215/2047/22 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року, ухваленого суддею Коноваленком М.І. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 06 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИВ

У червні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Зеркін А.С. звернувся в суд в інтересах позивача з позовною заявою до відповідача ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві при виконанні трудових обов`язків, просив стягнути моральну шкоду у розмірі 350 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2 16.08.1969 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 (батько померлого ОСОБА_4 ) та взяла прізвище « ОСОБА_5 ». Шлюб було розірвано 06.04.1979, позивач повернула своє дівоче прізвище « ОСОБА_6 ». 17.10.1979 ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 та взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_9 ». Син позивача ОСОБА_4 працював на Північному державному гірничо-збагачувальному комбінаті Міністерства промисловості України Концерну «Укррудпром» (правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК») на посаді електрика дільниці, та 08.07.1994 о 10-00 год. стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого син позивача загинув.

Відповідно до акту №17/VІІ, нещасний випадок стався за наступних обставин: 08.07.1994 о 8-00 год. електрик дільниці дроблення ФОК-3 ОСОБА_4 видав наряд ланці електрослюсарів у складі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на виконання робіт із заміни електродвигуна ротаційного живлення П-14 електрофільтру №2, та демонтаж електродвигуна механізму струшування коронуючих електродів без детального зазначення номеру механізму та номеру електрофільтру. Після цього, ОСОБА_4 , зі слів ОСОБА_10 пішов уточнювати на місці номер механізму та дав ланці вказівку до його приходу у майстерню, заповнення наряду роботу не розпочинати. Дозувальник ОСОБА_12 бачила як електрик ОСОБА_4 пройшов повз силової вежі в сторону електрофільтрів. В той же день, на дільницю дроблення прибула бригада підрядної організації ЕРЦ-5 КрЕПа для виконання робіт на електродвигуні млина №4. Допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи повинен був провести ОСОБА_4 О 9-00 год. в приміщенні чергових електриків «Лурги» зам. начальника цеху з електрообладнання ОСОБА_13 проводив ранковий рапорт з електриками дільниць, на якому повинен був бути присутній і електрик ОСОБА_4 . Враховуючи, що на дільниці ОСОБА_4 проводить роботи підрядна організація, ОСОБА_13 вирішив, що він зайнятий організацією робіт і після закінчення рапорту пішов проконтролювати хід виконання робіт на ел. двигуні млина №4 з електриком цеху ОСОБА_14 . По прибуттю на місце робіт вони не знайшли ні бригаду ЕРЦ-5, ні ОСОБА_4 .

Тоді ОСОБА_13 дав завдання ОСОБА_14 оформити наряд-допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи на електродвигуні млина №4. Під час оформлення допуску бригади ЕРЦ-5 до роботи ОСОБА_4 також не з`явився. Після цього, ОСОБА_13 прийшов до майстерні, і не знайшов там ОСОБА_4 , направив електрослюсарів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на його пошуки.

О 10 год. 00 хв. електрослюсарі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 знайшли на перехідній площадці електрофільтрів №1-5 відмітки +14,0 м. ОСОБА_4 без ознак життя. Поруч з ним знаходився провід переносного світильника, який виходив з монтажного люка електрофільтра №3, який, як з`ясувалось при огляді місця події, торкався коронируючого електроду поля №2 електрофільтру №3, який знаходився під напругою 20кВ.

У ході розслідування встановлено, що раніше, у квітні поточного року, проводились ремонтні роботи на електрофільтрах №1,2,3. Наряд-допуск на виконання робіт видавав електрик дільниці дроблення ОСОБА_4 , який після закінчення робіт та перед подачею напруги на електрофільтри не здійснив організаційні заходи в частині перевірки стану робочого місця та наявності на ньому сторонніх предметів. Встановлено також, що в цеху не здійснюється контроль за правильністю оформлення та закриття нарядів після закінчення робіт, не складена локальна інструкція з обслуговування електрофільтрів з регламентацією порядку видачі нарядів та допуску до робіт на електрофільтрах в залежності від розподілення зон обслуговування.

Згідно Акту, ОСОБА_4 , який мав загальний стаж роботи 6 років, та працював за професією (посадою), під час роботи за якою стався нещасний випадок, 11 місяців, 08.07.1994 о 10-00 год. був поражений електричним струмом у цеху випалу та огрудкування №3 дільниця дроблення, перехідна площадка між електрофільтрами 2 і 3.

Висновком комісії у Акті встановлено, що нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Позивачу завдано моральну шкоду, а саме вона залишилася без підтримки сина, що також спричинило численні негаразди пов`язані із забезпеченням належного матеріального становища, оскільки син завжди підтримував матір матеріально. До теперішнього часу позивач відчуває сильний душевний біль та глибокі моральні страждання, нервове потрясіння, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та у психологічному дискомфорті. Просив стягнути на користь позивача 350 000 грн. моральної шкоди, у зв`язку із втратою рідної людини, опори та моральної підтримки.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві при виконанні трудових обов`язків задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , 250 000 /двісті п`ятдесят тисяч/ грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - 2500 грн. судового збору на користь держави.

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Зеркін А.С., будучи незгодною з розміром моральної шкоди, стягнутої судом з відповідача на її користь подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, збільшивши розмір моральної шкоди до заявлених у позові вимог, тобто до 350 000 грн.

При цьому, сторона позивача вважає, що судом першої інстанції не враховано фактичні обставини справи в частині визначення належної компенсації моральних страждань позивача, внаслідок втрати близької людини та не приділено достатньої уваги тим фактичним обставинам, на які зверталася увага позивачем у позовній заяві, що вказує на достатність, передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі сторона відповідача, посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову або зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача.

При цьому скаржник зазначає, що на момент виникнення права вимоги, законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

20.12.2022 на електронну адресу Дніпровського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_15 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 20 грудня 2022 року на 11.40 год. за відсутності позивача та його представника, просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір моральної шкоди до заявлених у позові вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг сторін, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає задоволенню, тоді, як апеляційна скарга сторони відповідача не може бути задоволена, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_2 16.08.1969 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 (батько померлого ОСОБА_4 ) та взяла прізвище « ОСОБА_5 », номер актового запису 219, що підтверджується витягом №7 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.06.2022 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 батьками вказані: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_16 (а.с.7).

Шлюб було розірвано 06.04.1976, позивач повернула своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 (а.с.12). 17.10.1979 ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 та взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_9 », що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 (а.с.13).

ОСОБА_4 працював на Північному державному гірничо-збагачувальному комбінаті Міністерства промисловості України Концерну «Укррудпром» (правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК») на посаді електрика дільниці, що підтверджується записом в Акті про нещасний випадок №17/VІІ (а.с.8) та не заперечувалось представником відповідача.

ОСОБА_4 помер у віці 23 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського РВК міста Кривого Рогу, актовий запис № 821 (а.с. 14).

Згідно Акту про нещасний випадок №17/VІІ, нещасний випадок стався за наступних обставин: 08.07.1994 о 8-00 год. електрик дільниці дроблення ФОК-3 ОСОБА_4 видав наряд ланці електрослюсарів у складі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на виконання робіт із заміни електродвигуна ротаційного живлення П-14 електрофільтру №2, та демонтаж електродвигуна механізму струшування коронуючих електродів без детального зазначення номеру механізму та номеру електрофільтру. Після цього, ОСОБА_4 , зі слів ОСОБА_10 пішов уточнювати на місці номер механізму та дав ланці вказівку до його приходу у майстерню, заповнення наряду роботу не розпочинати. Дозувальник ОСОБА_12 бачила як електрик ОСОБА_4 пройшов повз силової вежі в сторону електрофільтрів. В той же день, на дільницю дроблення прибула бригада підрядної організації ЕРЦ-5 КрЕПа для виконання робіт на електродвигуні млина №4. Допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи повинен був провести ОСОБА_4 О 9-00 год. в приміщенні чергових електриків «Лурги» зам. начальника цеху з електрообладнання ОСОБА_13 проводив ранковий рапорт з електриками дільниць, на якому повинен був бути присутній і електрик ОСОБА_4 . Враховуючи, що на дільниці ОСОБА_4 проводить роботи підрядна організація, ОСОБА_13 вирішив, що він зайнятий організацією робіт і після закінчення рапорту пішов проконтролювати хід виконання робіт на ел. двигуні млина №4 з електриком цеху ОСОБА_14 . По прибуттю на місце робіт вони не знайшли ні бригаду ЕРЦ-5, ні ОСОБА_4 .

Тоді ОСОБА_13 дав завдання ОСОБА_14 оформити наряд-допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи на електродвигуні млина №4. Під час оформлення допуску бригади ЕРЦ-5 до роботи ОСОБА_4 також не з`явився. Після цього, ОСОБА_13 прийшов до майстерні, і не знайшов там ОСОБА_4 , направив електрослюсарів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на його пошуки.

О 10 год. 00 хв. електрослюсарі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 знайшли на перехідній площадці електрофільтрів №1-5 відмітки +14,0 м. ОСОБА_4 без ознак життя. Поруч з ним знаходився провід переносного світильника, який виходив з монтажного люка електрофільтра №3, який, як з`ясувалось при огляді місця події, торкався коронируючого електроду поля №2 електрофільтру №3, який знаходився під напругою 20кВ.

У ході розслідування встановлено, що раніше, у квітні поточного року, проводились ремонтні роботи на електрофільтрах №1,2,3. Наряд-допуск на виконання робіт видавав електрик дільниці дроблення ОСОБА_4 , який після закінчення робіт та перед подачею напруги на електрофільтри не здійснив організаційні заходи в частині перевірки стану робочого місця та наявності на ньому сторонніх предметів. Встановлено також, що в цеху не здійснюється контроль за правильністю оформлення та закриття нарядів після закінчення робіт, не складена локальна інструкція з обслуговування електрофільтрів з регламентацією порядку видачі нарядів та допуску до робіт на електрофільтрах в залежності від розподілення зон обслуговування (а.с. 8-10).

Згідно п. 11.1 Акту, вид події: ураження електричним струмом.

Відповідно до п. 11.3 Акту, причини: 1. торкання постраждалим оголених кінців проводу, який знаходився під напругою; 2. не виконання організаційних заходів по закінченню ремонтних робіт на електрофільтрі та перед поданням на нього напруги. Порушено пункти Б 2.2.47 та Б 2.2.48 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів», та №175, 139 «Єдиних правил безпеки при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і огрудкуванні руд і концентратів» (а.с. 8-10).

Згідно Акту від 19.07.1994, особи, які допустили порушення законодавства про працю та по охороні праці Комісією встановлено: ОСОБА_4 електрик дільниці посріблення п. Б 2.2.47 та Б 2.2.48 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів», та №175, 139 «Єдиних правил безпеки при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і огрудкуванні руд і концентратів»; ОСОБА_14 електрик цеху ФОК-3 п. Б 2.2.51 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів» та п.9.24.22 «Положення про систему управління охорони праці на ПівнГЗК»; ОСОБА_13 заступник начальника ФОК-3 по електрообладнанню, п. Б 2.2.53.13.8 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів» та п.9.24.4 «Положення про систему управління охорони праці на ПівнГЗК»; Тиква П.Я. начальник ФОК-3, п.9.21.1 та 9.21.2 «Положення про систему управління охорони праці на ПівнГЗК» (а.с. 8-10).

Суд першої інстанції, частково, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що позивачу внаслідок смерті сина під час нещасного випадку на підприємстві відповідача заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування саме з роботодавця, оскільки смерть сина, завдає їй фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак погоджується з доводами сторони позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди та не може погодитись з доводами сторони відповідача що на час смерті сина позивача, діючим законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого працівника, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Смерть сина позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував положення ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містила будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.

Зазначене правило є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.

Окремо слід зазначити, що стаття 440-1 ЦК Української РСР була внесена у цивільний Кодекс редакції 1963 року на підставі Закону України «Про внесення змін і доповнень до положень чинного законодавства України, що стосуються честі, гідності та ділової репутації громадян та організації» №3188 від 06.05.1993 року, який набрав чинності 29 травня 1993 року, тому, оскільки смерть сина позивача внаслідок нещасного випадку на виробництві мала місце у липні 1994 року, суд першої інстанції до правовідносин сторін правильно застосував положення цієї статті закону, яка на день події була чинною.

Отже доводи сторони відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Зазначений вище правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19).

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок нещасного випадку загинув син позивача, у зв`язку з чим остання переносить моральні страждання пов`язані зі смертю рідної та близької людини, сина, який був для матері надією та опорою у житті, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача у смерті чоловіка позивача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених загибеллю рідної та близької людини, характер немайнових втрат та, беручи до уваги той факт, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивач внаслідок загибелі сина, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 250 000 грн. до 350 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 350 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із зміною судового рішення в частині збільшення розміру моральної шкоди, колегія суддів, відповідно змінює судове рішення в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави та збільшує цей розмірі з 2500 грн. до 3500 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого судом апеляційної інстанції розміру моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Зеркін Артур Сергійович задовольнити.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 з 250 000 (двохсот п`ятдесяти тисяч гривень) грн. до 350 000 (трьохсот п`ятдесяти тисяч гривень) грн., відповідно збільшивши розмір судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави з 2500 (двох тисяч п`ятсот гривень) грн. до 3 500 (трьох тисяч п`ятсот гривень) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: