Справа № 447/753/17 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/3292/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

28 грудня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Приколоти Т.І., суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: Миколаївської державної нотаріальної контори Львівської області, ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області, про визнання заповіту та довіреності недійсними, розглянувши заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу 20 грудня 2022 року, - з пропуском строку на апеляційне оскарження понад один рік.

23 грудня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на оскарження судового рішення.

Заява мотивована тим, що після ухвалення судом першої інстанції він звернувся до суду з іншим позовом щодо спірних правовідносин, який розглянуто судами. Судом касаційної інстанції зазначено, що суди помилково повторно розглянули позов про той самий предмет і з тих самих підстав та закрив провадження відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України. Звертає увагу на те, що з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин, а з 24 лютого 2022 року - введено воєнний стан.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право має бути забезпечене справедливими судовими процедурами.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням права на апеляційний перегляд справи.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Усталеною практикою ЄСПЛ закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні у справі «Скорик проти України» від 8 січня 2008 року, заява № 32671/02, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо, зокрема, наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до частини 7 статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до статей 123,124 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначається роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року цього строку.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Стаття 44 ЦПК України передбачає обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Право на апеляційне оскарження закріплено також у статті 352 ЦПК України і реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом. Строки подання скарги визначені у статті 354 ЦПК України.

Таким чином, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Правова позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №120/5780/20-а та постанові від 7 грудня 2022 року у справі № 280/5978/19.

Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів судочинства.

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання виникнуть порушення прав сторін - учасників справи. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

При вирішенні питання про поновлення строку належить враховувати, зокрема, період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу. Суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року (справа № 280/4682/19), від 18 червня 2020 року (справа № 400/524/19), від 17 червня 2020 року (справа № 280/4951/19). Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного з поважних причин строку на апеляційне оскарження у випадках, передбачених статтею 354 ЦПК України, та інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З поданих матеріалів та тексту заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження вбачається, що повний текст оскаржуваного рішення отримано представником позивача 21лютого 2020 року.

Апеляційна скарга подана 20 грудня 2022 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

З оскаржуваного рішення вбачається, що ОСОБА_1 у цій справі має процесуальний статус позивача та оскаржуване рішення ухвалене за участі його представника, якому вручено текст цього рішення.

Відтак, належить зробити висновок, що ОСОБА_1 був обізнаний про існування справи в суді та про ухвалення оскаржуваного рішення, проте, не скористався своїми процесуальним правом на подання апеляційної скарги в строк, визначений законодавством, хоч мав об`єктивну можливість це зробити.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана після спливу більше ніж одного року з дня складення оскаржуваного рішення, у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження відсутні передбачені ч. 2 ст. 358 ЦПК України підстави для його поновлення, оскільки ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи та про оскаржуване рішення; також відсутні докази виникнення обставин непереборної сили.

Не можуть бути віднесені до випадків, що впливають на поновлення строку на апеляційне провадження у розумінні пунктів 1 і 2 частини другої статті 358 ЦПК України посилання позивача на запровадження з 12 березня 2020 року на території України карантину та введення з 24 лютого 2022 року воєнного стану з урахуванням наступного.

Є встановленим, що представник позивача брав участь у розгляді справи і 21 лютого 2020 року отримав копію рішення суду першої інстанції. Після цього позивач повторно звернувся із іншим позовом з приводу спірних правовідносин (справа № 447/2472/20). Судом повторно розглядалася інша цивільна справа. За наслідками розгляду справи № 447/2472/20 26 жовтня 2022 року прийнято рішення Касаційним цивільним судом Верховного Суду. Тобто, позов у справі № 447/2472/20 подано після запровадження карантину і вона розглядалася після запровадження карантину і введення воєнного стану. Зазначеним стверджується, що не існувало об`єктивних причин, які перешкоджали позивачу оскаржити рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року у справі № 447/753/17 у визначений законом строк.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 квітня 2020 року у справі №450/3537/17.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц (провадження №61-37352сво18).

З урахуванням встановленого, належить зробити висновок, що ОСОБА_1 без поважних причин пропустив строк на апеляційне оскарження рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року. Передбачені законом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного рішення відсутні. Апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

З урахуванням встановленого, належить відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року у справі № 441/753/17 та відмовити у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на це судове рішення, що відповідає вимогам статей 354 і 358 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 258-261, ч.2 ст. 354, ст.ст. 358, 388, п.3 ч.1 ст.389, ст.ст. 390,391 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 лютого 2020 року.

Копію ухвали надіслати учасникам справи в порядку, визначеному статтею 272 ЦПК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено і підписано 28 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді