ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6973/22 Справа № 185/9267/21 Категорія 32 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Петешенкової М.Ю.,

суддів: Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року адвокат Меланчук І.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 , посилаючись на те, що останній перебував у трудових відносинах з виробничим об`єднанням «Павлоградвугілля», ВАТ Державна холдингова компанія «Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» працюючи в умовах впливу шкідливих факторів на організм. У зв`язку з шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічні професійні захворювання. Відповідно до акту форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» від 28 травня 2015 року причинами виникнення професійних захворювань у позивача являється фізичне перевантаження, пил, шум.

Позивачу 23 червня 2015 року МСЕК первинно сукупно було встановлено третю групу інвалідності та сукупно 60% втрати професійної працездатності, з яких 30% - радикулопатія, 15% - ДПП, 5% -туговухість. При повторному огляді МСЕК 24 червня 2020 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності та сукупно 60% втрати професійної працездатності, з яких 30% - радикулопатія, 15 % - ДПП, 10 % - ХОЗЛ., 5 % - туговухість. Рекомендовано медикаментозне та санаторне лікування.

Вважає, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань, просив стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 227 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 , у відшкодування моральної шкоди 140 000 грн, з утриманням податку та іншизх обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для задоволення позову внаслідок не створення відповідачем належних та безпечних умов праці ОСОБА_1 , який отримав професійне захворювання, внаслідок чого позивачу завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем та її розмір 140 000 грн., суд визначив з урахуванням істотності вимушених змін у житті позивача, ступеня втрати працездатності та характеру професійних захворювань та їх наслідків для здоров`я останнього, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості.

Не погодившись з рішенням суду, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду посилаючись на відсутність встановлених судом фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці та недоведеність причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача. Вказує, що сама по собі важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача, не є достатньою та самостійною підставою для покладення відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди. ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» є підприємством критичної інфраструктури та забезпечує енергетичну незалежність країни, тому запровадження заходів процесуального примусу у вигляді стягнення моральної шкоди з підприємства, загрожує зупиненням здійснення господарської діяльності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 02 березня 1992 року по 26 лютого 2015 року перебував у трудових відносинах з виробничим об`єднанням «Павлоградвугілля», ВАТ Державна холдингова компанія «Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений у зв`язку із невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України; що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 17 березня1988 року на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 травня 2015 року за формою П-4, затвердженого начальником Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області головним державним санітарним лікарем м. Павлограду, Павлоградського та Юр`ївського районів Атоєвим Б.М., професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: фізичне перенавантаження робоча поза з вимушеними нахилами тулупа уперед під кутом більше 30 градусів 130 разів за зміну, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 40 кг., фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні за участю мязів рук, тулуба, ніг 44000 кг.м., величина статичного навантаження за зміну двома руками за участю м`язів тулуба та ніг становило до 100 000 кг/сек, переходи пішки становлять 10,5 км. за зміну, запиленість повітря робочої зони: в концентрації 57,88 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, діяв впродловж 91,7% змінного часу, еквівалентний рівень шуму 92 дБ, при ГДР 80 дБ.

Отже, між сторонами склалися трудові правовідносини, професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави для відшкодування моральної шкоди.

Оглядом МСЕК від 23 червня 2015 року ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності та сукупно 60% втрати професійної працездатності, з яких 30% - радикулопатія, 15% - ДПП, 5% -туговухість. При повторному переогляді, зокрема 24 червня 2020 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності та сукупно 60% втрати професійної працездатності, з яких 30% - радикулопатія, 15 % - ДПП, 10 % - ХОЗЛ., 5 % - туговухість. Рекомендовано медикаментозне та санаторне лікування.

У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, вести повноцінний спосіб життя. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до положень ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч.ч.1, 5 ст. 23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, встановивши факт завдання моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку з втратою ним професійної працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, та вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено, що завдає йому фізичного болю та душевних страждань, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 237-1 КЗпП України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Також обґрунтованим є висновок суду, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову через недоведеність позивачем факту заподіяння моральної шкоди належними доказами у справі, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша та друга статті 77 ЦПК України у вказаній редакції).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України у зазначеній редакції).

Закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає та не було. Разом з тим, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку із ушкодженням здоров`я, суд першої інстанції не мав встановлювати належність або неналежність виконання МСЕК обов`язку зі встановлення факту завдання позивачеві моральної шкоди. Отже, наявність у МСЕК вказаного обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо. Тому необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів моральні страждання, не маючи встановленого органами МСЕК факту заподіяння йому моральної шкоди.

Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 грудня 2018 року по справі №210/5258/16-ц, провадження №14-463 цс 18.

Доводи апеляційної скарги про те, що в отриманні професійного захворювання не можна виключати і вину самого позивача не заслуговують на увагу, оскільки відповідач зобов`язаний забезпечити працівника належними умовами праці, і вина працівника в даному випадку не може бути покладена на останнього.

Аргументи апеляційної скарги з приводу того, що підприємство в повному обсязі виконало обов`язки, передбачені положеннями ст.ст.153,158 ЦПК України щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.

Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення,а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова