Дата документу 06.12.2022 Справа № 333/4361/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2146/22 Головуючий у 1-й інстанції: Тучков С.С.
Є.У.№ 333/4361/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.

секретар: Волчанова І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2022 року про відмову забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив накласти арешт на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 . В обґрунтування вимог зазначив, що на виконання домовленості про купівлю вказаного будинку у січні 2022 року передав ОСОБА_2 1000 доларів США , у визначений сторонами день для оформлення договору продавець до нотаріуса не з`явилася, від укладення правочину відмовилася, отримані кошти не повертає.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну каргу не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи ОСОБА_1 і його представника адвоката Ями Д.М., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у накладенні арешту на житловий будинок, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення майбутнього позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Накладення арешту на житловий будинок, на думку суду, є не співмірними із сумою можливих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

З наведеного випливає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на житловий будинок, ОСОБА_1 посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання ухваленого рішення по справі.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що предметом майбутнього судового спору є грошова сума в розмірі 1000 доларів США, проте ОСОБА_1 просить накласти арешт на весь будинок , який належить ОСОБА_2 , та вартість якого вочевидь значно перевищує розмір спірної суми.

Аналіз викладеного свідчить про те, що встановивши вказане, суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 . Про забезпечення позову, оскільки вказаний висновок відповідає вимогам статей 149,150 ЦПК України.

Станом на час перегляду апеляційним судом оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 з відповідним позовом до суду так і не звернувся, хоча за положенням ч.4 ст152 ЦПК України він повинен був пред`явити відповідний позов протягом десяти днів після подання заяви про забезпечення позову, тобто до 6 жовтня 2022 року.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська