Справа № 399/126/22
Провадження № 2/399/100/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2022 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судового засідання Гриценко Т.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Онуфріївка в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Онуфріївської селищної ради, про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 травня 2010 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року шлюб між ними розірвано, однак при винесенні вказаного рішення питання про визначення місця проживання сина не було поставлено, а відтак не вирішувалось.

Відповідачка ніякої участі у вихованні, розвитку, дозвіллі та утриманні сина не

приймає, хоча перешкод для цього не має. Син постійно проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні, він забезпечує сина усім необхідним для повноцінного та гармонійного розвитку. Дитина має необхідні одяг, іграшки, підручники, приладдя, як для навчання так і для проведення дозвілля. З сином у нього дуже теплі стосунки, багато часу вони проводять разом. Крім того, у зв`язку з нападом

російської федерації на Україну та введенням воєнного стану по всій

території України, а також введення комендантської години на території Онуфріївської

громади, сину набагато спокійніше поруч з батьком, тому просив визначити місце проживання сина з ним.

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи служби у справах дітей Онуфріївської селищної ради в підготовче судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року розірвано, однак при винесенні вказаного рішення питання про визначення місця проживання сина не вирішувалось /а.с. 8-9/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 /а.с. 7/.

Син постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Онуфріївської селищної ради № 108 від 11 березня 2022 року /а.с. 10/ та знаходиться на його повному утриманні, мати дитини ОСОБА_2 не проживає разом з сином, участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні не бере згідно довідки Онуфріївської селищної ради № 109 від 11 березня 2022 року /а.с. 11/.

Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

За частинами 2 та 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностейукраїнського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч. 2 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Така ж правова позиція має своє підтвердження і вираження у постанові Верховного Суду України від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь- кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Таким чином, визначаючи місця проживання дитини, суд приходить до висновку про необхідність визначення її місця проживання разом з батьком - позивачем по справі, оскільки дитина в даний час проживає разом з ним, позивачем забезпечено належні умови для проживання дитини, її виховання та навчання, при цьому відповідачка не заперечує проти цього та погодилась з такими доводами позивача.

На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-89, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Онуфріївської селищної ради, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Успенка Онуфріївського району Кіровоградської області разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем смт Онуфріївка Онуфріївського району Кіровоградської області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М. Лях