Справа №: 343/39/22
Провадження №: 2/0343/165/22
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу згідно з розпискою, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить ухвалити рішення, яким:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень боргу за договором позики від 02.09.2021 року;

стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 02.09.2021 між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , виникло боргове зобов`язання за договором позики, відповідно до якого він, ОСОБА_1 , передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, які вона зобов`язувалася повернути до 24.09.2021. Даний факт вони засвідчили власноручно написаною ОСОБА_3 розпискою .

Під час передачі ним грошей ОСОБА_3 була присутня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , яка також позичила ОСОБА_3 в цей день 10000 (десять тисяч) гривень.

Починаючи з жовтня місяця 2021 року він неодноразово, в усній формі звертався до відповідачки про повернення боргу, однак остання завжди обіцяла повернути їх в найближчий час, проте на сьогоднішній день відповідачка грошей не повернула і під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання.

Враховуючи те, що строк повернення позики за договором минув, відповідачка добровільно повернути кошти не бажає, свої зобов`язання за договором позики від 02.09.2021 не виконує, через це він змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Згідно змісту розписки вбачається, що відповідачка взяла в нього кошти і зобов`язувалася їх повернути у зазначений термін, однак не виконала свого зобов`язання.

Таким чином, розписка про отримання грошових коштів у борг містить зобов`язання про їх повернення (а.с.1-3).

Відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що даний позов вона не визнає, оскільки у позивача, ОСОБА_1 , жодних грошових коштів вона не позичала, а сам позов вважає повністю безпідставним.

У позовній заяві позивач вказує, що 02 вересня 2021 року між нею, ОСОБА_3 , та позивачем, ОСОБА_1 , виникло боргове зобов`язання за договором позики, відповідно до якого ОСОБА_1 начебто передав їй, ОСОБА_3 , грошові кошти в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Також позивач у своїй позовній заяві вказує, що вона, ОСОБА_3 , зобов`язувалась повернути вищевказану суму грошових коштів до 24.09.2021, даний факт засвідчується власноручно написаною нею розпискою.

З врахуванням того, що вона ніколи не позичала кошти в позивача, а також зважаючи на зміст і форму поданої до суду боргової розписки позивачем, цей документ не підтверджує самого факту укладення між нею і позивачем правочину позики, тому не є належним доказом у справі.

В розписці від 02 вересня 2021 року зазначено, що вона, ОСОБА_5 , зобов`язалася виплатити суму боргу в розмірі 50 000 грн. до 24.09.2021 року ОСОБА_1 . При цьому, зміст даної розписки не містить відомостей про передачу позивачем, ОСОБА_1 , їй грошових коштів та отримання нею, ОСОБА_5 цих грошових коштів, а тому не може підтверджувати в неї наявність боргових зобов`язань перед позивачем. Тобто, наявність у вищезазначеній розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі не може свідчити про те, що між нею, ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачці грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю (а.с.25-27).

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Білянський Н.С. (ордер серії АТ №1018659 а.с.13) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити.Позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що з відповідачкою по справі його познайомила в серпні 2021 року ОСОБА_4 , яка являється його цивільною дружиною. ОСОБА_4 попросила його позичити гроші своїй знайомій ОСОБА_5 . В серпні 2021 року, зранку біля 08.00 год , до них в с.Старий Мізунь Калуського району, де вони проживають разом з ОСОБА_4 , приїхала ОСОБА_5 , яка просила позичити гроші, ставала на коліна, плакала. Він, по проханню ОСОБА_4 , поїхав до свого будинку в с.Кропивник, Калуського району, взяв 50 000 гривень та повернувшись в с.Старий Мізунь, віддав їх ОСОБА_6 , яка віддала їх відповідачці. Тоді ж в серпні 2021 року ОСОБА_5 написала у них вдома розписку про позику. Відповідачка обіцяла, що віддасть позичені кошти за один-два тижні. Кошти ОСОБА_7 , йому не повернула, а тому в серпні 2021 року він звертався в поліцію з відповідною заявою. Також він був присутнім у вересні 2021 року біля приміщення "Ощадбанку" де ОСОБА_5 віддавала якісь кошти ОСОБА_4 , а також віддала останній чек про зняття готівки. До цих пір відповідачка йому кошти не повернула. На запитання представника відповідачки , ОСОБА_1 відповів, що кошти він дав ОСОБА_4 для передачі ОСОБА_5 в липні 2021 року. В кінці липня 2021 він телефонував до відповідачки, щоб та віддала гроші. 02.09.2021 він гроші ОСОБА_5 не давав, хоч розписка написана цим числом.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник адвокат Кажук В.Б (ордер серії ІФ №008637 а.с.18) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зіславшись на викладені у відзиві обставини, просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю. Відповідачка ОСОБА_5 додатково пояснила, що 02.09.2021 біля 08.00 год вона приїхала в м.Долина та зустрілась біля міського ринку з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . ОСОБА_4 почала їй погрожувати та вимагати 10 000 гривень за "гуманітарку", яку вона раніше - взимку, та на початку весни 2021 року, приблизно три рази отримувала від ОСОБА_4 , хоча за отриману "гуманітарку" вона сплатила останній 4 000 гривень. Вони всі разом пішли до приміщення " ІНФОРМАЦІЯ_2 " де вона в 10.45 год , цього ж числа, з банкомату зняла 5 000 гривень, які віддала ОСОБА_4 . ОСОБА_4 настоювала, щоб вона взяла кредит в " ІНФОРМАЦІЯ_3 " та віддала їй гроші. В банку їй відмовили у видачі кредиту. Біля обідньої пори, вони всі разом поїхали в с.Старий Мізунь Калуського району, де проживає ОСОБА_4 . В будинку, ОСОБА_4 поставила на стіл розпочату пляшку горілдки , і вони всі випили. Після цього їй дали закурити і дальше вона нічого не пам`ятає. Пригадує лише, що ОСОБА_1 наказував їй писати все , що буде диктувати ОСОБА_4 . Після цього її на автобусі відправили додому в с.Сенечів. Після 02.09.2021 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 неодноразово телефонували до неї та вимагали гроші. Будь-яких коштів ні в ОСОБА_4 , ні в ОСОБА_8 , вона не позичала, хоч розписка, яка є в матеріалах справи написана нею.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

В силу ст.ст. 11, 14 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно з ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики підтверджуючи як факт укладення договору та, зокрема, зміст умов договору, так і посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц.

Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2019 по справі № 61-35294св18, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15, від 18.01.2017 у справі №6-2789цс16 та постанові від 08.11.2020 у справі № 61-6634св20.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки від 02.09.21 : « ОСОБА_5 зобов`язується віддати борг в сумі 50000грн. ОСОБА_1 до 24.09.2021» (а.с.24).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, позивач ОСОБА_1 зазначає, що відповідачка ОСОБА_5 не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула позику ані в установлений у строк 24.09.2021 р., ані в подальшому.

Дослідивши надану ОСОБА_1 розписку ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено, що вказана розписка підтверджує факт укладення між ним та відповідачкою договору позики. При цьому суд виходить з того, що в даній розписці не міститься відомостей про те, що відповідачка отримала вказані в ній грошові кошти в розмірі 50000 грн., у позивача ОСОБА_1 із зобов`язанням повернення у певний строк, розписка не містить таких слів, як «боргова», «позичила», «позика».

Отже, розписка, яка була написана власноруч відповідачкою, не містить природи договору боргової розписки, яка полягає в отриманні в борг грошових коштів та засвідченні отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей чи переданні грошової суми позичальнику, з її змісту не вбачається, що позивач є позикодавцем.

Судом враховано, що відповідачка ОСОБА_5 не заперечує факту написання розписки, проте нею заперечується отримання у борг будь-яких коштів , оскільки розписка була написана з метою вирішення інших питань.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що в кінці липня 2021 року, до неї зателефонувала ОСОБА_5 та повідомила, що їй потрібно багато грошей. В понеділок 26 або 27 липня 2021 відповідачка приїхала до неї додому в с.Старий Мізунь, та плачучи просила позичити гроші. Вона пообіцяла поговорити з своїм цивільним чоловіком ОСОБА_1 , щоб той позичив гроші. Спочатку позивач не хотів позичати кошти, а потім погодився та поїхав до себе додому в с.Кропивник та привіз 50 000 грн. Наступного дня у вівторок, ОСОБА_5 знову приїхала до неї. ОСОБА_1 вдома не було, оскільки він був на роботі. Вона передала 50 000 гривнів відповідачці і та поїхала. При передачі грошей нікого не було. 02.09.2021 до них приїхала ОСОБА_5 та повідомила, що може віддати 5 000 грн., оскільки оформила кредит. Вона, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 поїхали в м.Долина, де з банкомату "Ощадбанку" ОСОБА_5 зняла 5 000 грн. та віддала їй разом з чеком. Однак ці 5 000 грн. вона віддала в рахунок погашення боргу перед нею , ОСОБА_4 ,який виник в лютому 2021 року, а не в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_1 . Після цього вони всі роз`їхались. ОСОБА_5 обіцяла повернути борг як ОСОБА_1 так і їй , до 24.09.2021, чого не зробила. Розписку ОСОБА_5 писала у неї вдома 02.09.2021 року.

Суд, враховуючи суттєві відмінності показань даного свідка від показань самого позивача, критично оцінює вказані пояснення ОСОБА_4 , оскільки як встановлено в судовому засідання, вона являється цивільною дружиною позивача по справі, та може бути зацікавлена у вирішення справи на користь ОСОБА_1 . Крім цього ОСОБА_4 являється позивачем у практично аналогічній справі №343/40/22 за її позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу згідно з розпискою.

Отже, з огляду на наведене, суд, встановивши справжню правову природу розписки, приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, укладення між ним та відповідачкою договору позики, а позовні вимоги про стягнення боргу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому приходить до висновку, що правовідносин, які виникають із договору позики, між сторонами не виникло.

З врахуванням всіх наданих сторонами доказів, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 11, 14, 15, 524, 526, 530, 610,629, 1046,1047,1049 ЦК України, керуючись ст.ст. ст.ст.12, 141, 258, 259, 265, 268, 279, 352,354,355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу згідно з розпискою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_2 виданий Долинським РВ УМВС 12.05.2005, жителька АДРЕСА_3 .

Повний текс рішення виготовлено 18.05.2022

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш