Справа № 752/5249/21 Провадження № 2/450/107/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до голови спостережної ради Кредитної спілки «Либідь» Сіренка Олександра Євгеновича

про (предмет позову):

стягнути з ОСОБА_2 , 1975 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду в сумі 148 608, 68 грн. (сто сорок вісім тисяч шістсот вісім гривень шістдесят вісім копійок),

підстава позову (позиція позивача): 8 вересня 2008 року між позивачем та кредитною спілкою «Либідь» було укладено Договір № 156200 від 08.09.2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок на суму 50 000.00 (п`ятдесят тисяч грн.) 00 коп. Після закінчення терміну договору кошти позивачу не повернуто. На неодноразові звернення до голови правління Трофімової Р.В. та голові спостережної ради Сіренка О.Є. про повернення коштів дієвості не мали. В Голосіївському районному суді м. Києва, було розпочато слухання кримінальної справи, щодо обвинувачення керівництва спілки - Голові спостережної ради ОСОБА_2 . В цій справі позивача визнано потерпілим.

У зв`язку з цим позивач подав цивільний позов на фізичних осіб керівників кредитної спілки, а саме: голову спостережної ради ОСОБА_2 , який заподіяв позивачу матеріальну шкоду на суму 138 608.68) грн. ( 50.000 грн.- тіло депозиту, 6 700.68 грн. процентів та 81908 грн. пені відповідно договору) та моральної шкоди, в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити з підстав викладених позовній заяві.

Позиція відповідача: в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

07.05.2021 року ухвала про відкриття провадження у справі; 21.01.2022 року заява відповідача про перенесення розгляду справи; 01.11.2022 року заява відповідача про перенесення розгляду справи.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

8 вересня 2008 року між позивачем та кредитною спілкою «Либідь» було укладено Договір № 156200 від 08.09.2008 року про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок на суму 50 000.00 (п`ятдесят тисяч грн.) 00 коп.

Згідно п. 1.1. - 1.4 договору № 156200 від 08.09.2008 року член КС вносить депозитний вклад (далі - Депозит) до каси або на розрахунковий рахунок Спілки, а Спілка приймає на умовах зворотності та платності в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч)грн. 00 коп. Термін Договору складає 6 (шість) календарних місяців з дня внесення Депозиту процентна ставка по Депозиту складає 22 % річних від суми розміщеного Депозиту.

Термін сплати процентів - щомісячно після завершення чергового місячного циклу з дати початкового зарахування суми Депозиту на депозитний рахунок члена КС.

Згідно п. 2-.2, 2.4 вищевказаного договору виплату процентів та суми Депозиту Спілка здійснюватиме готівкою через касу за місцем знаходження Спілки в робочі дні та години при пред`явленні членом КС паспорту або іншого документу, що посвідчує особу члена КС; або довіреній особі члена КС при наявності у неї паспорту або іншого документу, що посвідчує її особу та посвідченої нотаріально або уповноваженою особою КС довіреності.

Нарахування процентів починається з дня, наступного за днем внесення (зарахування) Депозиту на депозитний рахунок, та закінчується в день який передує дню закінчення терміну Договору. Нарахування кредитною Спілкою процентів здійснюється з урахуванням календарного числа днів року (неробочих включно), Кількість днів у році приймається 365 днів. При поверненні з рахунку всієї суми Депозиту до закінчення терміна дії Договору, застосовується відсоткова ставка на рівні 0,5% від суми, що зазначена в Договорі в п.1.1.

Згідно угоди № 1 Про зміну та доповнення договору про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок № 156/2008 від 08.09.2008 року договір № 156/2008 про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок від 08.09.2008 року доповнено: з 09.03.209 року процентна ставка по депозиту складає 24,5% річних від суми розміщеного депозиту.

Голосіївський районний суд м. Києва в ухвалі, від 9 жовтня 2020 року, звільнив обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за злочини передбачені ч. 2. ст. 364 - 1 КК України (в редакції Закону від 10.11.2015 року), ч. 2. ст. 366 КК України (в редакції Закону від 13.05.2014 року, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції від 08.04.2014 року), закрив кримінальне провадження за № 0000003. ОСОБА_1 не визнано цивільним позивачем, та роз`яснено про право звернення до цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7,8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою та другою статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Великою Палатою Верховного Суду 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19.

Відповідно до вимог статтей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Жодних інших доказів на обгрунтування своїх позовних вимог позивач суду не надав.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із чіткого змісту наведених норм права (ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України) та відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду України право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнанні, або оспорюються. Інакше кажучи, навіть у разі обґрунтованого і підставного позову, але у разі, коли жодне право особи, яке звернулася із позовом непорушене і неоспорюється, то правових підстав для задоволення такого позову немає.

Так, Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну обов`язкову для всіх судів України правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні». До аналогіних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 9 грудня 2015 року по справі № 6-849цс15, де висловив наступну правову позицію:

з урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції до 15.12. 2017 року (позивач звернувся до суду в 2015 році), яка аналогічна за змістом із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Також, ця ж сама позиція висловлена у постанові ВСУ у справі № 6-84цс14:

«З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

Отже, дотримуючись правових позицій Верховного Суду України по справах № 6-658цс15, №6-849цс15, № 6-84цс14, № 6-94цс13 та враховуючи норми ч.1 ст.4 ЦПК України можна стверджувати, що у разі, коли навіть позов є обґрунтованим і підставним, наприклад, якщо дійсно навіть є порушення закону, які, в принципі, зазвичай, тягнуть задоволення позову, але в конкретній справі жодне право, свобода чи інтерес саме позивача не було порушено зазначеними у позові незаконним діяння відповідача, права, свободи чи інтереси позивача відповідач не оспорює, то в такому разі правових підстав для задоволення такого конкретного позову немає.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 до голови спостережної ради Кредитної спілки «Либідь» Сіренка Олександра Євгеновича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні ОСОБА_1 до голови спостережної ради Кредитної спілки «Либідь» Сіренка Олександра Євгеновича

про (предмет позову):

стягнути з ОСОБА_2 , 1975 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду в сумі 148 608, 68 грн. (сто сорок вісім тисяч шістсот вісім гривень шістдесят вісім копійок), - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 13.12.2022 року.

Учасники справи: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; Голова спостережної ради Кредитної спілки «Либідь» Сіренко Олександр Євгенович, с. Солонка, вул. Коновальця, 12 Львівський район Львівська область.

СуддяЄ. О. Данилів