Справа № 446/2048/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2022року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської областів складі:

головуючого - судді Костюк У. І.

секретаря судових засідань Михайлишин О.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні в залі суду в місті Кам`янка -Бузька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

30.11.2017 позивач ОСОБА_3 звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 2141 603,68 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.2013 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 80 000 доларів США, які він зобов`язався повернути до 28.11.2014. Факт укладення договору підтверджується розпискою Позичальника. Всупереч умовам договору, незважаючи на те, що строк повернення позики сплив, кошти Позикодавцю, не повернуті. Так, як відповідач свої зобов`язання не виконав належним чином, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01.02.2018 провадження у справі відкрито.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10. 2021 вищезазначену справу передано судді Костюк У.І.

Ухвалою суду від 28.10.2021 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

10.11.2021 представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Кравчуком П.І. подана заява про збільшення позовних вимог, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 96 675,07 доларів США, з яких 80 000 доларів США основного боргу та 16 675, 07 доларів США 3% річних, з підстав, що згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних в простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вважає, що в даному випадку буде застосовуватися стягнення 3% річних від неповернутої частини. Так, даним договором позики відповідач зобов`язався повернути 80 000 доларів США до 28.11.2014. У зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання нараховано 3% річних: 80 000 x 3% x2 536 : 365 : 100 = 16 675, 07 доларів США. Тобто загальна заборгованість складає: 80 000 (основна заборгованість) + 16 675, 07 (3% річних) = 96 675, 07 доларів США.

Ухвалою суду від 01.02.2022 заяву представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кравчука П.І. про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду. Підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики закрито, призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Кравчук П.І. в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у заявах по суті справи.

Відповідач допитаний в судовому засіданні в якості свідка, дав наступні пояснення, про те що з 2007 році він працював у позивача ОСОБА_3 , офіційно працевлаштований не був та у нього з ним були дружні відносини. Підприєство позивача займалось перевещзеннями а він займався ремонтом автомобілів. ОСОБА_3 вчинив ДТП та запропонував йому зареєструватись як ФОП та здійснювати діяльність від його імені, натомість, ОСОБА_3 попросив його написати йому розписку. Вказав, що не пам`ятає чи розписку писав власноручно, так як почерк не схожий на його, проте підпис можливо його. Кошти від позивача ОСОБА_3 в сумі 80 тис. грн він не отримував, тому позов заперечив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зі змісту вказаної розписки від 28.11.2013 позикодавець ОСОБА_3 передав у власність позичальнику ОСОБА_2 кошти у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч доларів США). У зв`язку з чим останній зобов`язався повернути їх позикодавцю до 28.11.2014. Позикодавець зобов`язався не отримувати від позичальника проценти від позики. На підтвердження свого зобов`язання сторони написали розписку, яку підписали. В даній розписці зазначено про, те позика подана позичальнику позикодавцем під час складання цієї розписки. Доказом отримання грошей є підпис позичальника на цій розписці /а.с. 4/.

Добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повертає позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач в позовній заяві вказує, що сума заборгованості за договором позики, становить 96 675, 07 доларів США, з яких 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США основного боргу за договором позики, 16 675, 07доларів США 3 % річних.

Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України.

Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України

Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин сторін та розгляду справи, не передбачено заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такі правові висновки суду підтверджуються правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року по справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16- ц, від 23 жовтня 2019 року по справі №723/304/16-ц.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

З огляду на викладене вище, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, приходить до висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивача розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, яка в обумовлений договором строк до 28.11.2014 не повернута. Доказів, які б підтверджували безгрошовість договору позики, відповідачем не надано.

Посилання відповідача на те, що розписка була написана формально, з метою забезпечення виконання зобов`язань щодо користування автомобілями та спільної роботи з позивачем є безпідставним, та крім того, такі доводи відповідача не свідчать про те, що написанню боргової розписки від 28.11.2013 не передував факт отримання коштів у борг. У борговій розписці також не зазначено про передачу ОСОБА_2 у власність чи користування будь-якого майна, в даному випадку автомобіля, а тому немає підстав для взаємозв`язку між договором позики (написанням розписки) та передачею відповідачу зазначеного автомобіля (написанням довіреності).

Заперечуючи щодо написання боргової розписки та справжності його підпису, відповідач не звертався з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи боргової розписки для з`ясування питання написання та підписання боргової розписки ОСОБА_2 .. Крім цього, попереднім складом суду за клопотанням відповідача призначалася судово-почеркознавча експертиза, однак ухвала повернулася без виконання, у зв`язку з не виконання клопотання судового експерта.

Так, судом встановлено, що 28.11.2013 між сторонами укладено договір позики. Згідно з яким позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 80 000 ( вісімдесят тисяч) доларів США. На підтвердження свого зобов`язання сторони написали розписку, яку підписали. Так, як відповідач, зобов`язання за цим договором не виконав, це зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом задля стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США є обґрунтованими, засновані на законі, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи позов в частині стягнення 3 відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України суд виходить з наступного.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 16 675, 07доларів США 3 % річних .

За змістом статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс1 1).

Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

У ч.2ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Оскільки договір позики, укладення якого підтверджується розпискою, передбачена сума позики у доларах, а відтак і розрахунок 3% річних, які підлягають до стягнення, слід рахувати іноземній валюті.

В силу вимог ст. 625 ЦК України розмір 3 процентів від суми позики позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми 80 000 доларів США, що складає 16 675,07 доларів США, представивши відповідний розрахунок. Суд зазначає, що розрахунок зазначених штрафних санкцій, який здійснений Позивачем, не суперечить вимогам закону, а тому може бути покладений в основу судового рішення.

Відтак, вимога Позивача про стягнення з ОСОБА_2 3% річних в сумі 16 675,07 доларів США є обґрунтованою.

З урахування викладеного вище, позов підлягає до задоволення і на користь позивача необхідно стягнути з відповідача заборгованість за договором позики (розписки) від . 28.11.2013 в сумі 96 675,07 (дев`яносто шість тисяч шістсот сімдесят п`ять доларів США сім центів), з яких 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США сума основного боргу та 16 675,07 (шістнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять доларів США сім центів) 3 % річних.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст. 2, 81, 89, 258, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в сумі 96 675,07 доларів США (дев`яносто шість тисяч шістсот сімдесят п`ять доларів США сім центів), з яких 80 000 доларів США (вісімдесят тисяч доларів США) сума основного боргу та 16 675,07 доларів США (шістнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять доларів США сім центів) 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду виготовлений 24.05.2022.

Суддя У.І. Костюк