Провадження № 6/522/354/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Замниборщ А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за поданням Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2013 року задоволено подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_1 , у зв`язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Хейстек» грошової суми у розмірі 11328,90 грн. у рамках виконання рішення Господарським судом Одеської області від 05 квітня 2013 року.

08 грудня 2022 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України встановленого ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2013 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що на теперішній час ТОВ «Хейстек» не має права звертатися за виконанням рішення Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2013 року, а надміру тривале обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без регулярної перевірки такої необхідності, порушує її право на вільне пересування, адже наразі вона має намір виїхати до іншої країни.

У судове засідання 20 грудня 2022 року учасники процесу не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та заяву ОСОБА_1 , суд дійшов наступного висновку.

Так, згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Українугромадяни України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є:

- дія неврегульованих зобов`язань;

- ухилення від виконання зобов`язань, покладених на громадянина судовим рішенням.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Зазначене узгоджується із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5.

Як визначено Судовою практикою щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків; на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2013 року задоволено подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_1 , у зв`язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Хейстек» грошової суми у розмірі 11328,90 грн. у рамках виконання рішення Господарським судом Одеської області від 05 квітня 2013 року.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно зі своєю волею. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Судом враховується, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином. У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з несплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordov. Italy), скарга № 32190/96, § 96, рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlikv. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (згадуване вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», § 35).

Також слід зазначити, що У Рішенні "Стецов проти України" Європейський Суд зазначив, що "... у світлі принципу пропорційності намір боржника у разі несплати заборгованості, встановленої рішенням суду, ... не може бути єдиною причиною, що виправдовує оскаржуване обмеження... . Відповідний орган має пояснити, як заборона виїзду може бути використана для стягнення боргу, враховуючи індивідуальні обставини заявника та інші обставини справи".

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України встановленого ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2013 року є обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 2-13, 89, 223, 247, 259, 260, 354, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за поданням Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у праві виїзду за межі території України, встановлене ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2013 року.

Направити ухвалу для виконання до Державної прикордонної служби України (01034, мю Київ, вул. Володимирська, 26).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ю.Б. Свячена

20.12.2022