КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 752/423/20

номер провадження №22-ц/824/10619/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_2.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року /суддя Чередніченко Н.П./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за попереднім договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила суд стягнути із відповідача на користь позивача суму авансу за попереднім договором від 04.11.2007 року у розмірі 114000,00 доларів США, суму штрафу в розмірі 114000,00 доларів США, а також судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с.172-177/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що підставою позову було невиконання відповідачем умов попереднього договору у строк, визначений мировою угодою від 22.02.2018 р. - в тридцять календарних днів. Вказувала, що на момент затвердження судом мирової угоди сторонам було відомо, що відповідачу на праві власності належить земельна ділянка у АДРЕСА_1 . Таким чином, укладаючи мирову угоду, відповідач визнала свої зобов`язання щодо продажу земельної ділянки. Таким чином, наголошувала, що сторонами була дотримана правова природа попереднього договору шляхом досягнення домовленостей, закріплених у затвердженій судом мировій угоді від 22 лютого 2018 року. Вказувала, що за приписами ч. 1 ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди, здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. Аналіз вказаної норми свідчить про можливість подання мирової угоди для примусового виконання, однак не про імперативний обов`язок сторони. Так, зі змісту мирової угоди, затвердженої судом, вбачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо чинності умов попереднього договору щодо зобов`язань укласти основний договір, щодо наслідків невиконання зобов`язань, погоджено строки виконання зобов`язань. Водночас, мирова угода не відповідає вимогам виконавчого документа визначеного ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», тому відсутня об`єктивна можливість звернення до органів виконавчої служби для пред`явлення до примусового виконання. Посилалась також на ст.ст. 526, 610 ЦК України щодо виконання договірних зобов`язань.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 04.11.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Адамською О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 527.

Відповідно до п. 1 зазначеного договору, ОСОБА_5 зобов`язалась у строк, не пізніше 23.04.2008 року продати ОСОБА_1 , а остання, зобов`язалась купити у ОСОБА_5 земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3 попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_1 кошти в сумі 575000,00 грн., що на день підписання договору було еквівалентом суми в розмірі 114000,00 доларів США.

Крім того, сторони узгодили в договорі те, що той зі сторін хто необґрунтовано відмовиться від укладення договору купівлі-продажу у визначений в п. 1 цього договору термін та на вищезазначених умовах, повинен відшкодувати другій стороні збитки, а саме: у разі коли договір купівлі-продажу не відбудеться з вини ОСОБА_1 , сума авансу залишається у ОСОБА_5 , якщо з вини ОСОБА_5 , то вона зобов`язується повернути отриману в якості авансу суму та додатково сплатити штраф у розмірі 100 % суми авансу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року у справі № 752/12388/17, було затверджено умови мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення завданих збитків.

Відповідно до умов мирової угоди, сторони домовились про наступне:

1. Сторони домовились між собою, що по даній мировій угоді відповідач відшкодовує позивачу кошти, що становлять витрати по сплаті судового збору відповідно до квитанції про сплату судового збору, що додана до справи. Строк відшкодування встановлюється в тридцять календарних днів, перебіг якого починається наступного дня після визнання судом даної мирової угоди.

2. В свою чергу позивач відмовляється від позовних вимог до відповідача у вигляді стягнення завданих збитків у вигляді сплаченого авансу та штрафу з розмірі 100 % суми авансу, що загалом становить 228000 доларів США.

3. Також сторони домовились про те, що укладений між ними попередній договір від 04.11.2007 року, за яким відповідач зобов`язалась продати земельну ділянку позивачу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визначену планом меж земельної ділянки за кадастровим номером: 90:051:0661 (відповідно до витягу від 18.11.2016 року новий кадастровий номер зазначеної ділянки: :90:051:0666) є чинним, та усі зазначені в попередньому договорі умови зберігаються.

4. Також сторони домовились між собою, що усі домовленості між ними за попереднім договором від 07.11.2007 року будуть виконані у строк в тридцять календарних днів, перебіг якого починається наступного дня після визнання судом даної мирової угоди. Провадження у справі було закрито.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2019 року у справі № 752/12388/17, було виправлено описку в ухвалі суду від 22.02.2018 року та вірно зазначено кадастровий номер земельної ділянки, яка є предметом укладеного між сторонами 04.11.2007 року попереднього договору - :90:051:0066.

30.09.2019 року ОСОБА_1 було оформлено на ім`я приватного нотаріуса КМНО Габрієль Л.Є. заяву з проханням передати ОСОБА_3 заяву щодо добровільного виконання умов попереднього договору від 04.11.2007 року та виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року.

Зазначена заява була направлена відповідачу, однак, останній, не була вручена, в зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Доказів звернення до належного виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року у справі № 752/12388/17, якою було затверджено умови мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , - матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду, позивач вказує, що основний договір купівлі-продажу земельної ділянки у встановлені строки між сторонами укладено не було з вини відповідача, умови мирової угоди, затвердженої судом також відповідачем виконано не було, а відтак права позивача порушені та із відповідача на користь позивача підлягає стягненню кошти, отримані за попереднім договором, а також штраф за неналежне виконання умов попереднього договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України, про те, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попередніх договором.

За ч. ч. 1, 5 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Отже, попередній договір за своєю правовою природою передбачає його укладання між сторонами майбутнього основного договору.

Попередній договір, укладений між сторонами передбачає, що відповідач зобов`язалась продати позивачу, а, остання, купити у відповідача земельну ділянку, яка на час укладення попереднього договору відповідно до наявних у справі доказів відповідачу фактично не належала, а тому, на думку суду, в даному випадку не була дотримана правова природа попереднього договору, оформленого в 2007 році на цю нерухомість, в силу положень ст. 635 ЦК України.

Судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що з попереднього договору, укладеного в 2007 році вбачається, що, останній, не містить будь-якого регулювання способу здійснення комунікацій між сторонами попереднього договору, та доказів належного виконання позивачем та, відповідно, ухилення відповідача від належного виконання умов договору, матеріали справи не містять, як і не містять доказів належного звернення до виконання ухвали суду від 22.02.2018 року, якою було затверджено умови мирової угоди між сторонами щодо виконання попереднього договору від 04.11.2007 р.

Таким чином, належним доказом ухилення відповідача від укладення основного договору з часу, в т.ч. затвердження мирової угоди між сторонами, - було б належне звернення позивача до відповідної виконавчої служби з метою примусового виконання ухвали суду, як виконавчого документу, отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги, про те, що мирова угода не відповідає вимогам виконавчого документа визначеного ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», тому відсутня об`єктивна можливість звернення до органів виконавчої служби для пред`явлення до примусового виконання, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що питання щодо правовідносин сторін за попереднім договором вже знайшли своє вирішення у справі 752/12388/17, якою було затверджено умови мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Звертаючись з даним позовом, позивач фактично ініціює вже вирішений спір по суті, замість виконання умов мирової угоди, зокрема і в судовому порядку щодо спонукання такого виконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: