Справа № 201/8082/21
Провадження № 2/201/466/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

04 травня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення вихідної допомоги та заборгованості за роботу у надурочний час та у святкові дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2021р. громадянин Турецької Республіки ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до представництва «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення вихідної допомоги та заборгованості за роботу у надурочний час та у святкові дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати (а.с. 2 7 т. 1).

Ухвалою судді від 16.08.2021р. відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. 68 т. 1).

23.12.2021р. позивач в особі свого представника адвоката Поповського Д.П. (діє на підставі ордеру від 09.08.2021р. а.с. 1 т. 1) збільшив позовні вимоги (а.с. 82 - 86 т. 2).

Ухвалою суду від 23.12.2021р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за заявою представника позивача (а.с. 78 80 т. 2) здійснено заміну відповідача - представництво «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» замінено на Акціонерне товариствл «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» (а.с. 181 187).

Підготовче засідання по справі закрите 28.12.2021р. (а.с. 189 т. 2).

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням їх збільшення) позивач посилався на те, що він за наказом від 19.01.2018р. № 2-к прийнятий на роботу на посаду заступника керівника проекту із зазначенням тривалості робочого дня (тижня) 40 годин з окладом 201 243,00 грн. На підставі заяв позивача про продовження строку дії трудового договору наказами від 15.01.2019р. № 3-д та від 08.01.2020р. № 3-д строк дії трудового договору продовжувався. За заявою від 10.06.2020р. наказом від 11.06.2020р. № 87-к на позивача покладено виконання обов`язків керівника проекту. Згідно із наказом № 181-к від 30.11.2020р. позивача переведено на посаду керівника проекту з 01.12.2020р. На підставі заяви наказом від 28.12.2020р. № 143-д продовжено строк дії трудового договору з 22.01.2021р. по 21.01.2022р. Отже, неодноразово продовжувалась дія трудового договору при виконанні одних і тих же обов`язків на одній і тій же посаді (тричі як помічника керівника проекту, двічі - як керівника проекту), тому відповідно до ч. 2 ст. 391 КЗпП України трудовий договір, що був переукладений один чи декілька разів, вважається такими, що укладені на невизначений строк.

При прийнятті на роботу йому повідомлено, що в нього буде 6-денний робочий тиждень з робочим часом з 8 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. із перервою для відпочинку і харчування протягом однієї години, у суботу - з 8 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. із перервою для відпочинку та харчування протягом однієї години, що обґрунтовується особливістю будівництва метрополітену. Фактично ж робочий тиждень тривав 59 годин на тиждень (5 днів по 10 годин і 1 день - 9 годин). Було зазначено, що положення ст. 73 КЗпП України щодо визначення святкових і вихідних днів до представництва не застосовуються, у ці дні позивач мав працювати і отримати оплату відповідно до ст.ст. 106 - 107 КЗпП України.

Після введення в Україні карантину у представництві скорочено робочий час на одну годину протягом дня. Таким чином, з понеділка по п`ятницю робочий час був визначений з 8 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. із перервою 1 година, в суботу - з 8 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. з перервою 1 година. Отже тривалість робочого тижня скоротилась до 53 годин.

31.07.2021р. позивачеві вручене повідомлення від 31.07.2021р. № 4 про те, що у зв`язку зі скороченням посади керівника проекту його буде звільнено 01.10.2021р. із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також повідомлено, що на підприємстві відсутня вакантна посада його кваліфікації.

Представництво станом на кінець липня 2021 року мало борг по виплаті основної заробітної плати в розмірі 519 744,45 грн., а також по оплаті роботи за надурочний час та у святкові дні.

Позивач звернувся до керівництва з питанням про виплату заборгованості по заробітній платі, оплаті роботи за надурочний час і у святкові та вихідні дні, однак отримав відповідь, що борг буде накопичуватись, а виплата заборгованості по заробітній платі буде здійснена лише після звільнення без оплати надурочного часу та часу і відпрацьованого у святкові та вихідні дні.

Дізнавшись про це, 02.08.2021р. він подав заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 у зв`язку із порушенням законодавства про працю, а саме - ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Заяву прийнято та зареєстровано в журналі під номером 2606 від 02.08.2021р. Того ж дня видано наказ № 227-к про припинення трудового договору (контракту), яким його звільнено з посади керівника проекту на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, зазначивши у наказі як підставу звільнення заяву позивача, у якій він просив звільнити його на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України.

Позивач вважав, що його протиправно звільнено на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки мали місце порушення трудового законодавства, а саме, порушення строків виплати заробітної плати, остаточний розрахунок здійснено несвоєчасно, його залучено до роботи понад нормою, у вихідні і святкові дні, не сплачено за роботу у надурочний час у розмірі в сумі 8 040 113,87 грн. та у святкові та вихідні дні у розмірі 552 616,50 грн., а всього 8 592 730,37 грн. А тому він має бути звільнений на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України.

Йому не виплачена вихідна допомога на підставі ст. 44 КЗпП України. Враховуючи відсутність у представництві колективного договору та того, що починаючи з 01.02.2018р. розмір середнього заробітку становив 234 783 грн., що підтверджується розрахунковими листками за період з січня 2018 року по липень 2021 року, розмір вихідної допомоги вираховується з цієї суми та становить 704 349 грн. 00 коп.

Збільшуючи позовні вимоги (а.с. 82 86 т. 2), на підтвердження факту роботи в святкові та неробочі дні протягом січня 2018 року - січня 2021 року позивач надав табелі, які, як вказав позивач, складалися табельником представництва, відправлялись до головного офісу «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» (Анкара) з метою подальшого контролю за діяльністю і оплатою праці працівників. Ці табелі містять інформацію про залучення до роботи у дні офіційних державних свят (позначені літерами «В» або «X», відпрацьовані дні позивача підкреслені). До табелів додаються переклад місяців з турецької на українську мову і переклад термінів, що використовуються у табелях. Табелі підписувались працівниками. Роздруківки витягів електронних звітів про хід роботи з будівництва Дніпровського метрополітену направлялись до контролюючої компанії «Ілф Консалтинг Инженирс» (Польща) та до КП «Дніпровський метрополітен». Зазначені документи містять інформацію про залучений до будівництва персонал, відпрацьовані у місяці робочі дні, що підтверджує, що представництвом ведеться недостовірний облік робочого часу у розрахункових листках і в табелях, доданих до матеріалів справи разом з відзивом. Звіти перевірялись працівниками - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та містять підписи представника підрядника ОСОБА_5 та деякі - Угурджан Перчін, за березень 2021 р. - ОСОБА_6 . Ці документи є підтвердженням того, що позивач працював у святкові або вихідні дні або дні після них. Однак позивачеві не оплачена робота у святкові та вихідні дні згідно ст. 107 КЗпП України.

Крім того, перевіркою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області встановлено, що працівники працювали у вихідні дні, однак нарахування та оплата у подвійному розмірі їм не здійснювалася, що підтверджено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/19040/21 від 08.12.2021р.

На підставі викладеного, з урахуванням збільшених вимог, просив:

змінити формулювання підстави звільнення з посади керівника проекту з 02.08.2021р. на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та вважати його звільненим з посади керівника проекту з 02.08.2021р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з приведенням даного запису в трудову книжку.

стягнути з відповідача вихідну допомогу на підставі ст. 44 КЗпП України у розмірі середнього заробітку за три місяці в розмірі 704 349,00 грн.;

стягнути з відповідача заборгованість по оплаті надурочного робочого часу у будні та по суботах в розмірі 8 040 113,87 грн., заборгованість по оплаті за роботу у святкові та вихідні дні в розмірі 552 616,50 грн.;

стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період січень - липень 2021 року в розмірі 17 207,81 грн.

стягнути з відповідача відшкодування за час затримки розрахунку, визначивши розмір відшкодування;

компенсувати судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за одну немайнову вимогу в розмірі 908,00 грн. та за майнові вимоги в розмірі 7 043,49 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 22.09.2021р. представник позивача директор Уфку Башаран надав відзив на позовну заяву (а.с. 79-85), у якому не погодився із тим, що позивач звільнений незаконно та йому невиплачена заробітна плата в надурочний час. Зазначив, що з 22.01.2018р. позивача відповідно наказу №2-к від 19.01.2018р. прийнято на роботу на посаду заступника керівника проекту з тривалістю робочого тижня 40 годин з наступним режимом роботи - початок робочого часу з понеділка по п`ятницю 9:00, закінчення - 17:00 перерва для відпочинку та харчування - з 12 год. 30 хв. по 13 год. 30 хв. В суботу початок робочого часу 9 год. 00 хв., закінчення 15 год. 00 хв., перерва для відпочинку та харчування з 11 год. 30 хв. по 12 год. 30 хв.

В наступному з 01.12.2020р. на підставі наказу №181-к від 30.11.2020р. його переведено на посаду керівника проекту.

Не погодився із тим, що укладений із позивачем договір є безстроковим. У відповідності до ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання. Представництво «Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті» діє на території України в рамках і строках підписаного Контракту № 1А від 13.07.2016р. щодо будівництва метрополітену, а всі роботи, які виконуються за цим Контрактом є тимчасовими, поетапними, тому в зв`язку зі специфікою робот трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк. Тому укладення строкових трудових договорів в даному випадку відповідає умовам ч. 2 ст. 23 КЗпП України. Переукладання строкового трудового договору (контракту) чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під частину другу статті 23 КЗпП України, не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. Строковий трудовий договір укладено за погодженням сторін на підставі заяви. У подальшому строкові трудові договори подовжувалися на підставі заяв позивача.

При оформленні на роботу позивач був ознайомлений Правилами внутрішнього трудового розпорядку від 22.06.2016р. та з графіком роботи згідно наказу №8-д від 19.10.2017р., що підтверджується його власноручним підписом.

Відповідно до наказу № 8-д від 19.10.2017р. з 1 січня 2018 для посади «керівник проекту» встановлено шестиденний робочий тиждень (понеділок-субота) при тривалості робочого тижня 40 годин з наступним режимом роботи - початок робочого часу з понеділка по п`ятницю 9 год. 00 хв., закінчення 17 год. 00 хв., перерва для відпочинку та харчування - з 12 год. 30 хв. по 13 год. 30 хв. В суботу початок робочого часу 9 год. 00 хв., закінчення 15 год. 00 хв., перерва для відпочинку та харчування з 11 год. 30 хв по 12 год. 30 хв.

Пунктом 2 розділу IV Правил внутрішнього трудового розпорядку від 22.06.2016р. передбачена можливість встановлення шестиденного робочого тижня з одним вихідним днем, за умови додержання нормальної тривалості робочого тижня (40 годин на тиждень).

27.06.2019р. протоколом загальних зборів трудового колективу Представництва затверджені Правила внутрішнього трудового розпорядку «Представництва «Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті» в новій редакції. Відповідно до п. 1 розділу IV Правил - для працівників Представництва встановлений шестиденний робочий тиждень, з одним вихідним днем - неділя. Тривалість робочого тижня - 40 годин з графіком роботи з понеділка по п`ятницю з 09:00 по 17:00 з перервою на відпочинок та харчування з 12 год. 30 хв. по 13 год. 30 хв. В суботу початок робочого часу з 9 год. 00 хв., закінчення о 15 год. 00 хв. з перервою на відпочинок та харчування з 11 год. 30 хв. по 12 год. 30 хв. З Правилами позивач ознайомлений 27.06.2019р., що підтверджується його власноручним підписом.

Протягом роботи позивач не пред`являв претензій до адміністрації підприємства з приводу несплати їй за надурочні часи, за робот у вихідні, святкові дні. До позову не надав належних і допустимих доказів залучення до роботи за надурочні часи, за робот у вихідні, святкові дні, коли таким доказом є табель обліку використання робочого часу. Згідно табелю обліку використання робочого часу позивач працював на умовах 40 годинного робочого тижня, що повністю узгоджується зі ст. 50 КЗпП України, у табелях відсутні відомості про фактичну кількість відпрацьованих годин в надурочний час, у вихідні та святкові дні.

Не погоджуючись із вимогами про зміну підстави звільнення з ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, вважав, що жодних порушень трудових прав представництвом зафіксовано не було також. Ставлячись із повагою до бажання позивача припинити трудові правовідносини саме з 02.08.2021р. та враховуючи заборону примусової праці, видано наказ про звільнення позивача на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Заперечуючи проти стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку за три місяці в розмірі 704 349,00 грн., звернув увагу на те, що позивач розрахував розмір середнього заробітку без урахування податків та зборів, що у випадку задоволення позову, приведе до переплати.

Вважав, що позивач не обґрунтував належним чином розрахунок компенсації за затримку у виплаті заробітної плати протягом 2021 року в розмірі 17 207,81 грн. Враховуючи вище викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача адвокат Поповський Д.П. в судових засіданнях позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити, в судове засідання, призначене на 04.05.2022р. надав заяву, якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, зазначив також, щ не підтримує клопотання про виклик і допит свідків, у зв`язку із неможливістю їх явки (а.с. 57 т. 3).

Представник відповідача адвокат Бондаренко В.Ю. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, в судове засідання, призначене на 04.05.2022р. надав заяву, якій просив справу розглядати без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначив також, щ не підтримує клопотання про виклик і допит свідків, у зв`язку із неможливістю їх явки (а.с. 56 т. 3).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши в судовому засіданні позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що на підставі заяви позивача ОСОБА_1 від 19.01.2018р. про прийняття на посаду заступника керівника проекту за строковим трудовим договором з 22.01.2018р. по 21.01.2019р. наказом керівника представництва «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» 19.01.2018р. № 2-к позивача ОСОБА_1 (табельний номер НОМЕР_1 ) прийнято на роботу з 22.01.2018р. до 21.01.2019р. (у наказі вказано встановлюється у разі строкового трудового договору (контракту)) на посаду заступника керівника проекту із зазначенням тривалості робочого дня (тижня) 40 годин з окладом 201 243,00 грн. (а.с. 24 т. 1).

Позивач вказує у позові, що йому повідомлено, що в ного буде 6-денний робочий тиждень з робочим часом з 8 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. із перервою для відпочинку і харчування протягом однієї години, у суботу - з 8 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. із перервою для відпочинку та харчування протягом однієї години, що обґрунтовується особливістю будівництва метрополітену. Однак фактично робочий тиждень тривав 59 годин на тиждень, потім скоротився до 53. Було зазначено, що положення ст. 73 КЗпП України щодо визначення святкових і вихідних днів до представництва не застосовуються, оскільки у ці дні позивач мав працювати, що отримує оплату відповідно до ст.ст. 106 - 107 КЗпП України.

Водночас, не вказує - ким про це повідомлено, не називає ані посади ані прізвища особи, відповідних доказів на підтвердження своїх доводів не надав.

15.01.2019р. позивач подав заяву про продовження строку дії трудового договору з 22.01.2019р. по 21.01.2020р. (а.с. 25 т. 1).

Наказом директора представництва «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» від 15.01.2019р. № 3-д відповідно до ст. 23 КЗпП України продовжено строк дії трудового договору, укладеного із ОСОБА_7 , заступником керівника проекту з 22.01.2019р. до 21.01.2020р. (а.с. 26 т. 1).

02.01.2020р. позивач подав заяву про продовження строку дії трудового договору з 22.01.2020р. по 21.01.2021р. (а.с. 27 т. 1).

Наказом директора представництва «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» від 08.01.2020р. № 3-д відповідно до ст. 23 КЗпП України продовжено строк дії трудового договору, укладеного із ОСОБА_7 , заступником керівника проекту з 22.01.2020р. до 21.01.2021р. (а.с. 28 т. 1).

10.06.2020р. позивач подав заяву про згоду на виконання обов`язків за посадою керівника проекту з 11.06.2020р. (а.с. 29 т. 1).

Наказом директора представництва «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» від 10.06.2020р. за № 87-К покладено на заступника керівника проекту ОСОБА_1 виконання обов`язків керівника проекту з 11.06.2020р. на період до призначення керівника проекту зі збереженням посадового окладу (а.с. 30 т. 1).

На підставі заяви позивача про переведення на посаду керівника проекту від 30.11.2020р. наказом директора представництва «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» від 30.11.2020р. № 181-к відповідно до ст. 32 КЗпП України заступника керівника проекту ОСОБА_1 переведено з 01.12.2020р. у межах діючого строкового трудового договору (з22.01.2020р. по 21.01.2021р.) зі збереженням посадового окладу (а.с. 32 т.1).

На підставі заяви позивача від 28.12.2020р. про продовження строку дії трудового договору, укладеного із 22.01.2021р. по 21.01.2022р. (а.с. 33 т. 1) наказом директора представництва «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» від 28.12.2020р. № 143-к відповідно до ст. 32 КЗпП України продовжено строк трудового договору, укладеного з ОСОБА_7 , керівником проекту, з 22.01.2021р. по 21.01.2022р.

Із досліджених судом наказів видно, що із позивачем був укладений строковий договір, а не безстроковий.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

У свою чергу, згідно із ч. 2 ст. 23 КЗпП України с троковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як установлено, наказом керівника представництва «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» 19.01.2018р. № 2-к позивача ОСОБА_1 (табельний номер НОМЕР_1 ) прийнято на роботу з 22.01.2018р. до 21.01.2019р. (у наказі вказано встановлюється у разі строкового трудового договору (контракту)), а наступними наказами продовжену дію вказаного строкового трудового договору відповідно до ст. 32 КЗпП України у межах діючого строкового трудового договору.

Стосовно вимог позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати за роботи у надурочний час, у святкові та вихідні дні.

Заявляючи вимоги про стягнення заробітної плати у понадурочний час, позивач вважав, що розрахунок заборгованості заробітної плати має бути здійснений шляхом поділу суми оплати праці на відпрацьовані години, зазначені в розрахунковому листку й визначення таким чином вартості роботи за одну годину (кількість годин на робочий тиждень встановлена наказом № 2-к від 19.01.2018р.). Фактично відпрацьовані поза межами визначеного робочого часу мають бути оплачені як надурочний - у подвійному розмірі годинної ставки. За підрахунком позивача, оплата за надурочний час у період січень 2018 - липень 2021 року у робочі дні з понеділка по п`ятницю становить 6 305 876,85 грн., а за відпрацьовані надурочні години по суботах 1 734 237,12 грн. (а.с. 59 т. 1).

Також вказує, що працював у святкові дні 1 та 7 січня, 8 березня, 1 та 9 травня, 28 червня, 24 серпня, 14 жовтня, якщо ці дні не припадали на неділю або ж він не знаходився у відпустці. Незважаючи на перенесення вихідного дня відповідно до ч. 3 ст.67 КЗпП на наступний після святкового робочий день, у відповідача був робочий день, за який позивачеві у майбутньому обіцяли оплатити. За роботу у святкові та вихідні дні позивач має отримати 552 616,50 грн.

Збільшуючи позовні вимоги (а.с. 82 86 т. 2), на підтвердження факту роботи в святкові та неробочі дні протягом січня 2018 року - січня 2021 року позивач надав табелі, складені табельником представництва, які, як вказує позивач, відправлялись до головного офісу «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» (Анкара) з метою подальшого контролю за діяльністю і оплатою праці працівників. Ці табелі містять інформацію про залучення до роботи у дні офіційних державних свят (позначені літерами «В» або «X», відпрацьовані дні позивача підкреслені. До табелів додаються переклад місяців з турецької на українську мову і переклад термінів, що використовуються у табелях. Табелі підписувались працівниками. Позивач надав табелі обліку робочого часу за перелічені місяці, переклад назв місяців з турецької на українську мову, переклад з турецької на українську вживаної термінології, звіти про хід виконання робіт за перелічені місяці (а.с. 87 183 т. 2).

Як вказує позивач, надані роздруківки витягів електронних звітів про хід роботи з будівництва Дніпровського метрополітену направлялись до контролюючої компанії «Ілф Консалтинг Инженирс» (Польща) та до КП «Дніпровський метрополітен». Зазначені документи містять інформацію про залучений до будівництва персонал, відпрацьовані у місяці робочі дні, що підтверджує, що представництвом ведеться недостовірний облік робочого часу у розрахункових листках і в табелях, доданих до матеріалів справи разом з відзивом. Звіти перевірялись ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та містять підписи представника підрядника ОСОБА_5 та деякі - Угурджан Перчін, за березень 2021 року - ОСОБА_6 . Оригінали документів перебувають у відповідача, контролюючої компанії «Ілф Консалтинг Инженирс» (Польща) та замовника будівельних робіт КП «Дніпровський метрополітен».

Суд, не може прийняти до уваги надані позивачем документи у якості доказів, які підтверджують факт відпрацьованого ним робочого часу, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008р. № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці".

У табелі обліку використання робочого часу (типова форма N п-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, у тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи.

Крім того, листом Міністерства праці та соціальної політики України «Про роз`яснення деяких питань законодавства» від 13.05.2010р. № 140/13/116-10 зазначено, що ведення табеля обліку використання робочого часу для підприємств є обов`язковим.

Отже зміст вищенаведених норм свідчить, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу.

Судом установлено, що за інформацією табелів обліку використаного робочого часу, які представлені суду відповідачем, підписані менеджером з персоналу ОСОБА_8 , позивачем відпрацьовано у січні 2018 року - 9 днів (61 годин), у лютому 2018 року - 24 дні (160 годин), у березні 2018 року 26 днів (171 годин), у квітні 2018 року 24 дні (158 годин), у травні 2018 року 24 дні (158 годин), у червні 2018 року - 23 дні (152 годин), у липні 2018 року 23 дні (153 години), у серпні 2018 року 22 дні (146 годин), у вересні 2018 року - 25 дів (165 годин), у жовні 2018 року 26 днів (174 години), у листопаді 2018 року - 26 днів )174 години), у грудні 2018 року 25 днів (164 години), у січні 2019 року 13 днів (87 годин), у лютому 2019 року 24 дні (160 годин), у березні 2019 року 25 днів (164 години), у квітні 2019 року 25 днів (165 годин), у травні 2019 року - 24 дні (161 годину), у червні 2019 року 11 днів (70 годин), у липні 2019 року 27 днів (181 годину), у серпні 20189 року 19 днів (128 годин), у вересні 2019 року 25 днів (167 годин), у жовтня 2019 року 26 днів (174 годин), у листопаді 2019 року 26 днів (172 години), у грудні 2019 року 25 днів (165 годин), у січні 2020 року 25 днів (166 годин), у лютому 2020 року 25 днів (165 годин), у березні 2020 року 24 дні (159 годин), у квітні 2020 року 24 дні (160 годин), у травні 2020 року 24 дні (159 годин), у червні 2020 року 24 дні (158 годин), у липні 2020 року 27 днів (181 години), у серпні 2020 року 24 дні (160 годин), у вересні 2020 року 14 днів (94 години), у жовні 2020 року 26 днів (171 години), у листопаді 2020 року - 25 днів (167 годин), у грудні 2020 року 26 днів (172 години), у січні 2021 року 16 днів (103 години), у лютому 2021 року 24 дні (160 годин), у березні 2021 року 22 дні (148 годин), у квітні 2021 року 13 днів (86 годин), у травні 2021 року 23 дні (152 години), у червні 2021 року 18 днів (159 годин), у липні 2021 року 27 днів (179 годин), у серпні 2021 року 1 день (7 годин) (а.с. 114 - 158 т. 1).

Табелі обліку використаного робочого часу за формою складені у відповідності до наказу Держкомстату України від 05.12.2008р. № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці».

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Відтак, належним і допустимим доказами обліку використаного робочого часу є табель обліку використаного робочого часу, форма якого встановлена наказом Держкомстату України від 05.12.2008р. № 489.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази).

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому надані позивачем документи звіти про хід виконання робіт, табелі, складені і підписані іншими працівниками, аніж уповноваженою особою представництва, яка склалає табелі обліку робочого часу, переклади місяців, термінів, що використовуються у табелях (а.с. 87 183 т. 2) не можуть бути належними і допустимими доказами роботи працівника у надурочний час, роботу у сваткові та вихідні дні.

Також судом встановлено, що за результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) у представництві «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» Головним управлянням Держпраці у Дніпропетровській області складено акт від 27.09.2021р. № 156/4.1-997 і винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № 156/44.1.-1-997/П-65 (а.с. 12 75 т. 2, а.с. 24 53 т. 3).

Приписом про усунення виявлених порушень законодавства про працю встановлені, зокрема, такі порушення:

Пункт 2: нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. До перевірки не надано документального підтвердження щодо дотримання всіма працівниками нормальної тривалості робочого часу, що вважається за відсутнє (ч. 1 ст. 50 КзПП);

Пункт 4: перевіркою встановлено, що згідно табелю обліку робочого часу, 31 грудня 2018 року (понеділок) напередодні 1 січня 2019 року (Новий Рік) тривалість робочого часу не скорочена на одну годину ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що стосується інших працівників представництва, до перевірки не надано документального підтвердження щодо дотримання вимог ч. 1 ст. 53 КзПП;

Пункт 7: надурочні роботи повинні проводитися з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації у випадках, передбачених статтею 62 КЗпП. В ході перевірки встановлено, що працівників залучають до робіт понаднормово при цьому без дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (відсутня), представник трудового колективу також в представництві відсутній. Тобто, керівником в односторонньому порядку допускаються працівники до робіт понад встановлену норму. Так, наприклад, норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні (режим роботи представництва з шестиденним робочим тижнем з 01.01.2018р. певних категорій посад) у грудні 2018 складає 158 годин. Згідно табелю обліку робочого часу за грудень 2018 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 відпрацювали по 164 години, що становить більше встановленої норми (ст. 62, 64 КЗпП);

Пункт 8: надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. До перевірки не надано документального підтвердження щодо факту відсутності відносно працівників порушень вищевказаних вимог, що вважається за відсутнє (ч. 1 ст. 65 КЗпП);

Пункт 9: власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника. Перевіркою встановлено, що облік надурочних годин на представництві не ведеться. Так, наприклад: у грудні 2018 року ОСОБА_13 відпрацював по 164 години при нормі тривалості робочого часу 158 годин, у жовтні 2020 року ОСОБА_13 відпрацював по 171 годині при нормі 167 годин. При цьому облік надурочних годин в табелі обліку робочого часу не ведеться. До перевірки не надано документального підтвердження обліку надурочних годин відносно інших працівників, що вважається за відсутнє (ч. 2 ст. 65-КзПП);

Пункт 10: перевіркою встановлено, що на представництві не забезпечений достовірний облік виконуваної працівником роботи. Так, наприклад: у грудні 2018 року ОСОБА_13 відпрацював 164 години при нормі тривалості робочого часу 158 годин, у жовтні 2020 року ОСОБА_13 відпрацював 171 годині при нормі 167 годин. Тобто працівники мають надурочні години робочого часу за січень, грудень 2018 та жовтень 2020, при цьому відсутнє документальне підтвердження щодо обліку робочих годин понад встановлену норму робочого часу. Крім того, в ході перевірки, о 08 годині 05 хвилин 27.09.2021 за місцем провадження господарської діяльності: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Столярова, будинок 1 (будівельний майданчик) інспектором праці було зафіксовано засобами відеотехніки виконання робіт працівниками представництва. При цьому, згідно правил внутрішнього трудового розпорядку робочий день для працівників розпочинається о 09 годині. Вищезазначене свідчить про недостовірний облік виконуваної працівником роботи. Порушення має систематичний характер (ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці»);

Пункт 11: перевіркою встановлено, що на підприємстві не забезпечений достовірний облік витрат на оплату праці. Так, наприклад: у грудні 2018 року ОСОБА_13 відпрацював 164 години при нормі тривалості робочого часу 158 годин, у жовтні 2020 року ОСОБА_13 відпрацював 171 годині при нормі 167 годин. При цьому до перевірки не надано підтвердження щодо виплати заробітної плати в належній до виплати сумі. Крім того, в ході перевірки, о 08 годині 05 хвилин 27.09.2021р. за місцем провадження господарської діяльності: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Столярова, будинок 1 (будівельний майданчик) інспектором праці було зафіксовано засобами відеотехніки виконання робіт працівниками представництва. При цьому, згідно правил внутрішнього трудового розпорядку робочий день для працівників розпочинається о 09 годині. Вищевказане свідчить про недостовірний облік на витрати в оплаті праці (ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці»);

Пункти 12 19, 21: у вказаних пунктах йдеться про перевірку робота у вихідні дні, святкові і неробочі дні, а також виплата заробітної плати за вказані дні. Згідно табелів обліку робочого часу не встановлено, що працівники мали додаткові дні відпочинку за роботу у вихідний день, при цьому у грошовій формі оплата у подвійному розмірі також здійснена не була. Згідно розрахункових листків працівників, наданих до перевірки встановлено, що нарахування та виплати працівникам заробітної плати у подвійному розмірі за правилами ст. 107 КЗпП не проводилася. При цьому, у зазначених пунктах припису відсутні відомості про порушення вимог щодо роботи у вихідні дні, святкові і неробочі дні, допущені у відношенні позивача ОСОБА_1 .

Пункти 20, 22: ОСОБА_2 (заступник керівника проекту) отримав за 26 р.д. 171 годину 234 783,00 грн., при тому, що норма тривалості робочого часу у жовтні 2020 складає 167 годин і виплата здійснена (по окладу) за 167 годин (ч. 1 ст. 94 КЗпП, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 106 КЗпП);

Пункт 24: у ході перевірки встановлено, що представництвом систематично заробітна плата працівникам виплачується порушенням строків її виплати. Так, наприклад, ОСОБА_2 , 03.08.2021р. отримав заробітну плату за травень 2021, за червень 2021 року, за липень 2021 року. Порушення має систематичний характер (ч. 1 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»);

Пункти 25, 27: в ході перевірки встановлено, що представництвом виплата заробітної плати за першу половину місяця не платиться, так, наприклад, ОСОБА_2 03.04.2019р. отримав заробітну плату за січень 2019р., 28.04.2021р. отримав заробітну плату за березень 2021р. Порушення має систематичний характер (ч. 3 ст. 115 КЗпП, ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»);

Пункт 28: відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В ході перевірки встановлено, що наказом від 02.08.2021р. № 227-к звільнено ОСОБА_2 за ч. 1 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням), остання виплата заробітної плати працівнику здійснена 03.08.2021р. 3 урахуванням численних порушень, встановлених в ході перевірки відносно вищезазначених працівників, остаточний розрахунок в повному обсязі з працівниками станом на момент перевірки не проведений (ч. 1 ст. 116 КЗпП);

Пункт 29: в ході перевірки встановлено, що наказом від 02.08.2021 № 227-к звільнено ОСОБА_2 , остання виплата заробітної плати працівнику здійснена 03.08.2021р. з урахуванням вимог ч. 1 ст.117 КЗпП (виплата середнього заробітку за 1 день затримки);

Пункт 31: в ході перевірки встановлено, що наказом від 02.08.2021р. № 227-к звільнено ОСОБА_2 за ч. 1 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). Всі вищезазначені працівники у заявах про звільнення просили звільнити їх за ч. 3 ст.38 КзПП, натомість їх було звільнено з порушенням, змінивши підставу звільнення на ч. 1 ст.38 КЗпП. Представництво не мало права замість «звільнений згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України» зробити запис в трудовій працівників «звільнений згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України», з урахуванням численних порушень відносно звільнених працівників, представництво має обмежені можливості апелювати на відсутність порушення трудового законодавства як підставу для звільнення за частиною третьою ст. 38 КЗпП. Крім того, підставою для безумовного застосування ч. 3 ст. 38 КЗпП є сам факт порушення трудового законодавства, а не істотність, причини такого порушення.

Пункт 32: внаслідок попущення власником законодавства про працю або уповноваженим ним органом законодавства про пращо, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Перевіркою встановлено, що представництвом порушено ч. 2 ст. 38 КЗпП, виплата середнього заробітку працівникам, у т.ч. ОСОБА_2 - не здійснено (ст. 44 КЗпП).

Указаний припис був оскаржений відповідачем до адміністративного суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2021р. по справі № 160/19040/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022р. рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2021р. скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Лімак їншаат Санаї ве Тіждарет Анонім Шіркеті» в особі Представництва «Лімак їншаат Санаї ве Тіждарет Анонім Шіркеті» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано пункти 1 - 23, 28, 29, 31, 32 припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 01.0.2021 року №156/4,1-1-997/П-65. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 3-23 т. 3).

Як видно зі змісту постанови апеляційного адміністративного суду, судом, серед іншого, встановлено таке.

Пункт 2 припису: до перевірки не надано документального підтвердження щодо дотримання всіма працівниками нормальної тривалості робочого часу, що вважається за відсутнє. Як вбачається з матеріалів справи, представництвом під час перевірки було надано Правила внутрішнього трудового розпорядку від 22.06.2016р., затверджені на загальних зборах трудового колективу представництва 22.06.2016р. року (протокол №1), згідно розділу IV Робочий час і час відпочинку для працівників представництва встановлений п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями - субота та неділя. Тривалість робочого часу працівників представництва становить 40 годин на тиждень (п.1). Для працівників представництва може бути встановлений шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем - неділя, за умови додержання нормальної тривалості робочого тижня (40 годин на тиждень). Встановлення шестиденного робочого тижня здійснюється за письмовим наказом директора представництва з урахуванням думки трудового колективу. Позивачем було надано до перевірки Правила внутрішнього трудового розпорядку від 27.06.2019р., затверджені на загальних зборах трудового колективу представництва 27.06.2019 року (протокол №1), згідно розділу IV Робочий час і час відпочинку для працівників представництва встановлений шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем - неділя. Тривалість робочого часу працівників представництва становить 40 годин на тиждень, (п.1). Для деяких категорій працівників представництва (перелік посад додається до правил) встановлений п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними - субота та неділя. Тривалість робочого часу працівників представництва становить 40 годин на тиждень (п. 2). Під час перевірки були надані наказ від 19.10.2017р. № 8-д та від 23.08.2018 року № 7-д про встановлення шестиденного робочого тижня за умови додержання нормальної тривалості робочого тижня (40 годин).

Відповідно до ч.1 ст.50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Як вбачається з акту перевірки від 27.09.2021р. №156/4.1-997 та п. 2 припису інспектором праці лише здійснено запис про те, що до перевірки не надано документального підтвердження щодо дотримання всіма працівниками нормальної тривалості робочого часу та рекомендовано усунути порушення до 18.10.2021р. На думку суду апеляційної інстанції, рекомендація у приписі є неконкретною, такою, що утруднює її виконання.

Пункт 4: Перевіркою встановлено, що згідно табелю обліку робочого часу 31.12.2018р. (понеділок) напередодні 1 січня 2019 року (Новий Рік) тривалість робочого часу не скорочена на одну годину ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 . Що стосується інших працівників представництва, до перевірки не надано документального підтвердження щодо дотримання вимог частини першої статті 53 КЗпП України.

Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених загальними зборами трудового колективу представництва 22,06.2016р. та 27.06.2019р. напередодні святкових і неробочих днів тривалість робочого дня скорочується на одну годину (п.4 розділу IV Робочий час і час відпочинку).

Як вбачається з табеля обліку робочого часу за грудень 2018 року графік робочого часу, зокрема, для заступника керівника проекту ОСОБА_17 , встановлений шестиденний робочий тиждень, при цьому він працював 7 годин в день та 5 годин в день (за умови 40 годин на тиждень), при цьому 31.12.2018р. (понеділок) відпрацювали 6 годин. У зауваженнях на акт перевірки, тобто до винесення припису, позивач зазначав про помилковість формування табелю за грудень 2018 року у вересні 2021 року, виходячи з семигодинної тривалості робочого дня 31.12.2018р., однак, відповідач мав можливість при цьому перевірити даний факт, витребувавши архівну копію табелю обліку робочого часу за грудень 2018 року. Однак суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст.9 КАС України не витребував відповідних доказів та не дав цьому оцінки. На думку суду апеляційного суду відповідач не встановив, чи дійсно було порушення позивачем ст. 53 КЗпП України, у п. 4 обмежився лише неконкретною вказівкою про усунення порушення ст. 53 КЗпП України до 18.10.2021р.

Пункт 7: надурочні роботи повинні проводитися з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації у випадках, передбачених ст.62 КЗпГІ України. В ході перевірки встановлено, що працівників залучають до робіт понаднормово при цьому без дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (відсутня), представник трудового колективу також в представництві відсутній. Тобто, керівником в односторонньому порядку допускаються працівники до робіт понад встановлену норму. Так, наприклад, норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні (режим роботи представництва з шестиденним, робочим тижнем з 01.01.2018 року певних категорій посад) у грудні 2018 року складає 158 годин. Згідно табелю обліку робочого часу за грудень 2018 року ОСОБА_13 відпрацював 164 години, що становить більше встановленої норми. Що стосується інших працівників, до перевірки не надано документального підтвердження щодо відсутності факту їх залучення до робіт понаднормово.

Пункт 8: надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. До перевірки не надано документального підтвердження щодо факту відсутності відносно працівників порушень вищевказаних вимог, що вважається за відсутнє.

Пункт 9: власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника. Перевіркою встановлено, що облік надурочних годин на представництві не ведеться. Так, наприклад: Селім У. відпрацював 164 години при нормі тривалості робочого часу 158 годин, у жовтні 2020 року ОСОБА_13 відпрацював по 171 годині при нормі 167 годин. При цьому облік надурочних годин в табелі обліку робочого часу не ведеться. До перевірки не надано документального підтвердження обліку надурочних годин відносно інших працівників, що вважається за відсутнє.

Пункт 10: перевіркою встановлено, що на представництві не забезпечений достовірний облік виконуваної працівником роботи. Так. наприклад: Селім У. відпрацював 164 години при нормі тривалості робочого часу 158 годин, у жовтні 2020 року ОСОБА_13 відпрацював 171 годині при нормі 167 годин. Тобто працівники мають надурочні години робочого часу за січень, грудень 2018 року та жовтень 2020 року, при цьому відсутнє документальне підтвердження щодо обліку робочих годин понад встановлену норму робочого часу. Крім того, в ході перевірки, о 08 год. 05 хв. 27.09.2021 за місцем провадження господарської діяльності: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вуя, Столярова, будинок 1 (будівельний майданчик) інспектором праці було зафіксовано засобами відеотехніки виконання робіт працівниками представництва. При цьому, згідно правил внутрішнього трудового розпорядку робочий день для працівників розпочинається о 09 годині. Вищезазначене свідчить про недостовірний облік виконуваної працівником роботи. Порушення має систематичний характер.

Пункт 11: перевіркою встановлено, що на підприємстві не забезпечений достовірний облік витрат на оплату праці, а саме: так, наприклад: Селім У. відпрацював 164 години при нормі тривалості робочого часу 158 годин, у жовтні 2020 року ОСОБА_13 відпрацював 171 годині при нормі 167 годин. При цьому до перевірки не надано підтвердження щодо виплати заробітної плати в належній до виплати сумі. Крім того, в ході перевірки, о 08 год. 05 хв. 27.09.2021 за місцем провадження господарської діяльності: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вуя, Столярова, будинок 1 (будівельний майданчик) інспектором праці було зафіксовано засобами відеотехніки виконання робіт працівниками представництва. При цьому, згідно правил внутрішнього трудового розпорядку робочий день для працівників розпочинається о 09 годині. Вищевказане свідчить про недостовірний облік на витрати в оплаті праці.

У своїх запереченнях до акту перевірки позивач зазначав, що заявники до робіт понаднормово не залучалися (відносились до категорії працівників, для яких встановлено шестиденний робочий тиждень). У грудні 2018 року ОСОБА_13 відпрацював 163 години (норма становить 163 години), норма 158 годин встановлена для працівників з графіком п`ятиденного робочого тижня. У жовтні 2020 року норма тривалості робочого часу при роботі за графіком шестиденного тижня склала 171 годину, а норма 167 годин була встановлена для п`ятиденного робочого тижня.

Крім того, позивач (представництво Акціонерного товариства «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті») зазначав, що в представництві є представник трудового колективу, що підтверджується його підписом на документах, протоколами загальних зборів трудового колективу від 07.02.2017р. №1, від 09.06.2020р. №1, від 30.12.2020р. №2.

Крім того, позивач (представництво Акціонерного товариства «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті») зазначав, що до деяких категорій працівників запроваджений підсумований облік робочого часу, що підтверджується наказом від 29.10.2020р. №131-д, яким затверджено графіки роботи на 2021 рік, згідно якого введено режим робочого часу - перша зміна з 08.00 годин до 20.00 годин, друга зміна з 20.00 годин до 08.00 годин.

Відповідно до статей 62, 64, ч. 1 ст. 65 КЗпП України надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (статті 52, 53 і 61). Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині третій цієї статті. Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи тільки у таких виняткових випадках: 1) при проведенні робіт, необхідних для оборони країни, а також відвернення громадського або стихійного лиха, виробничої аварії і негайного усунення їх наслідків: 2) при проведенні громадсько необхідних робіт по водопостачанню, газопостачанню, опаленню, освітленню, каналізації, транспорту, зв`язку - для усунення випадкових або несподіваних обставин, які порушують правильне їх функціонування; 3) при необхідності закінчити почату7 роботу, яка внаслідок непередбачених обставин чи випадкової затримки з технічних умов виробництва не могла бути закінчена в нормальний робочий час, коли припинення її може призвести до псування або загибелі державного чи громадського майна, а також у разі необхідності невідкладного ремонту машин, верстатів або іншого устаткування, коли несправність їх викликає зупинення робіт для значної кількості трудящих; 4) при необхідності виконання вантажно-розвантажувальних робіт з метою недопущення або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення; 5) для продовження роботи при нез`явленні працівника, який заступає, коли робота не допускає перерви; в цих випадках власник або уповноважений ним орган зобов`язаний негайно вжити заходів до заміни змінника іншим працівником. Надурочні роботи можуть провадитися лише з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації. Надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.

На думку суду апеляційної інстанції відповідач не обґрунтував свої висновки, викладені у пунктах 7, 8, 9, 10, 11 припису, не надав докази відеофіксації та не вказав шляхи усунення порушень.

У пунктах 12 -19, які стосуються роботи у вихідні дні, святкові і неробочі дні, компенсації за роботу у ці дні, тривалість основної щорічної відпустки, не йдеться про порушення у відношенні позивача ОСОБА_1 . Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пункти 17, 18 припису є необґрунтованими, відповідачем не встановлено порушення позивачем ви статей 75, 76 КЗП України та статей 7, 8 Закону «Про відпустки».

Пункт 20: вимогами ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата працівнику виплачується за виконану ним роботу. Згідно штатного розкладу, введеного в дію 01.10.2020р., оклади складав заступник керівника проекту 234783 грн. Згідно розрахункових листків, наданих до перевірки, встановлено, що заробітна плаї за виконану працівниками роботу у жовтні 2020 року в повному обсязі не нарахована та не виплачена. Так, наприклад, ОСОБА_13 (заступник керівника проекту) отримав за 26 робочих днів 171 годину 234783 грн., при тому, що норма тривалості робочого часу у жовтні 2020 року складає 167 годин і виплата здійснена (по окладу) за 167 годин. Таким чином, працівники не отримують заробітну плату в повному обсязі за виконану ними роботу. Порушення має систематичний характер.

Пункт 21: щодо оплати за роботу у святкові і неробочі дні (надані табелі обліку робочого часу) - частин 1, 3 ст. 71, ст. 72, 73 КЗПП України, то порушення у цій частині позивача не стосуються. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів порушення позивачем статей 71, 72, 73 КЗпП України.

Пункт 22: відповідно до ч. 1 ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. Перевіркою встановлено, що згідно табелю обліку робочого часу за жовтень 2018 року, ОСОБА_13 (заступник керівника проекту) відпрацював 26 робочих днів 171 годину, норма тривалості робочого часу у жовтні 2020 складає 167 годин. Згідно розрахункових листків, наданих до перевірки, оплата вищезазначеним працівникам за роботу в надурочний час в подвійному розмірі не здійснена. Стосовно інших працівників, до перевірки не надано документального підтвердження щодо оплати в належному розмірі за понаднормові години відповідним працівникам, що вважається за відсутнє. Порушення має систематичний характер. Як вбачається з табеля обліку робочого часу за жовтень 2020 року, ОСОБА_13 відпрацював 26 робочих днів (171 годину). Тобто, у січні 2018 року ОСОБА_13 відпрацював 26 робочих днів (171 годину). Позивач зазначав, що зазначена кількість годин відповідає нормам робочого часу для шестиденного робочого тижня, тобто вище вказані працівники не мали надурочних годин робочого часу за січень 2018 року та жовтень 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Суд вважав, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував порушення позивачем положень ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», не надав доказів недоотримання працівниками заробітної плати у повному обсязі за січень 2018 року та жовтень 2020 року.

Пункт 25: в ході перевірки встановлено, що представництвом виплата заробітної плати за першу половину місяця не платиться, так, наприклад, 03.04.2019р. ОСОБА_13 отримав заробітну плату за січень 2019 року. Порушення має систематичний характер.

Пункт 27: перевіркою встановлено, що заробітна плата працівникам не платиться в першочерговому порядку. Так, наприклад: 03.04.2019р. ОСОБА_13 отримав заробітну плату за січень 2019 року; 28.04.2021р. ОСОБА_13 отримав заробітну плату за березень 2021 року. Позивач не надав доказів про додержання ним вимог ч. 5 ст. 97, частин 1, 3. 4 ст. 115 КЗпП України, ч. 3 ст.5, частин 1, З ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 21 Закону України «Про відпустки», а отже, пункти 24, 25, 26, 27 припису є правомірними. Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідач надав строк позивачу усунути вищевказані порушення до 18.10.2021р., не зазначивши шляхи усунення таких порушень.

Пункт 28: відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить й2ому від підприємства, проводиться у день звільнення. Наказом від 02.08.2021р. № 227-к звільнено ОСОБА_17 за ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), остання виплата заробітної плати працівнику здійснена 03.08.2021р. Остаточний розрахунок в повному обсязі з працівниками станом на момент перевірки не проведений.

Пункт 29: в ході перевірки встановлено, що наказом від 02.08.2021р. № 227-к звільнено ОСОБА_17 , остання виплата заробітної плати працівнику здійснена 03.08.2021р. з урахуванням вимог ч. 1 ст.117 КЗпП (виплата середнього заробітку за 1 день затримки). Остаточний розрахунок в повному обсязі з працівниками станом на момент перевірки не проведений.

Пункт 31: наказом від 02.08.2021р. № 227-к звільнено ОСОБА_17 , який, як й інші працівники, у заяві про звільнення просив звільнити його за ч. 3 ст. 38 КЗпП, натомість його звільнено з порушенням, змінивши підставу звільнення на ч. 1 ст. 38 КЗпП, чим порушено право на звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП. Представництво мало звільнити працівників за ч. 3 ст. 38 КЗпП України із здійсненням повного розрахунку та з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України .

Пункт 32: при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку: внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Перевіркою встановлено, що представництвом порушено вимоги: ч. З ст. 38 КЗпП України, виплата середнього заробітку у розмірі тримісячного середнього заробітку працівникам, у т.ч. ОСОБА_13 не здійснена.

Відповідно до ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений, ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в етапі 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з акту перевірки від 27.09.2021р. № 156/4.1-997, із ОСОБА_13 був здійснений розрахунок з урахуванням за один день затримки. Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду доказів невиплати позивачем заборгованості за затримку заробітної плати при звільненні. Відповідачем не надано доказів подання заяв про звільнення ОСОБА_13 , відповідно до ч. 3 ст.38 КЗпП України. Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено порушення вимог ч. 1 ст. 116. ч. 1 ст. 117, ч. 3 ст.38, ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З аналізу змісту постанови суду видно, що пункти припису, які стосуються порушення відповідачем вимог щодо обліку робочого часу працівників, тривалості робочого часу, обліку надурочних робіт, роботи у святкові і вихідні дні, достовірного обліку і виплати заробітної плати за таку роботу, у т.ч. у часині, що стосується позивача ОСОБА_1 (пункти 2 - 16, 20 - 22 припису) скасовані через недоведення цих порушень.

Суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів його залучення з ініціативи відповідача до роботи в надурочний час, у вихідні та святкові дні. Накази про залучення позивача до роботи в надурочний час та/або в святкові та вихідні дні не видавалися. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів факту залучення його до роботи в надурочний час, вихідні та святкові дні. Такого висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 06.08.2021р. у справі 638/5567/17.

У зв`язку із чим не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості за роботу у надурочний час в сумі 8 040 113,87 грн. та у святкові та вихідні дні у розмірі 552 616,50 грн., а всього 8 592 730,37 грн.

Щодо вимог позивача про зміну формулювання підстав звільнення.

Як вказує позивач 31.07.2021р. він отримав повідомлення від 31.07.2021р. № 4 про те, що у зв`язку зі скороченням посади керівника проекту його буде звільнено 01.10.2021р. із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також повідомлено, що на підприємстві відсутня вакантна посада його кваліфікації (а.с. 35 т. 1).

Як встановлено судом, 02.08.2021р. позивач звернувся до директора представництва «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» із заявою про звільнення із займаної посади з 02.08.2021р. відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, у якій вказав, що у порушення ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата належної йому заробітної плати здійснюється несвоєчасно. Так, заборгованість із заробітної плати представництва «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» перед ним саном на 01.07.2021р. становить 519 744,45 грн. (а.с. 53 55 т. 1).

Наказом директора «Лімак Іншаат Санаї Be Тіджарет Анонім Шіркеті» від 02.08.2021р. ОСОБА_1 (табельний номер НОМЕР_1 ), керівника проекту, звільнено на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, підставою вказана особиста заява (а.с. 56 т. 1).

Слід зазначити, що у відзиві відповідач не спростовує факт надання позивачем заяви про звільнення з підстав порушення трудового законодавства, а лише не визнає сам факт порушень.

Судом встановлено, що дійсно мав факт порушення строків виплати заробітної плати позивачеві, позивач 03.08.2021р. отримав заробітну плату за травень 2021, за червень 2021 року, за липень 2021 року.

При цьому, встановлено, що пункти 24, 25, 27 припису ГУ Держпраці, якими визначено систематичне порушення строків виплати заробітної плати не скасовані постановою Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 160/19040/21. ОСОБА_2 03.08.2021р. отримав заробітну плату за травень 2021, за червень 2021 року, за липень 2021 року. Порушення має систематичний характер (ч. 1 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»); представництвом виплата заробітної плати за першу половину місяця не платиться, так, наприклад, ОСОБА_2 03.04.2019р. отримав заробітну плату за січень 2019р., 28.04.2021р. отримав заробітну плату за березень 2021р. Порушення має систематичний характер (ч. 3 ст. 115 КЗпП, ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»).

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до цієї норми заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

На підтвердження наявності заборгованості позивач надав розрахункові листки за період з січня 2018 року по липень 2021 року, у яких містяться відомості про борг за підприємством, зокрема, станом на липень 2021 року борг за підприємством на кінець місяця становить 519 744,45 грн. (а.с. 36 52 т. 1).

Наявність указаної суми боргу відповідачем не спростована.

Таким чином, суд доходить висновку, що підстава звільнення як то порушення строків виплати заробітної плати відповідачем, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 22.04.2020р. у справі № 199/8766/18 зазначено, що згідно із частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 13.03.2019р. в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18).

Таким чином, відповідач не мав права звільняти позивача за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки відповідач не вправі розірвати трудовий договір з інших підстав, аніж визначені працівником (лише відмовити у його розірванні).

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну формулювання причин звільнення з ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України підлягають задоволенню.

Судове рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України) підлягає негайному виконанню (п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України).

Щодо вимог про стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку за три місця.

Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку: внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що при звільненні позивача з ним не проведено остаточного розрахунку.

Отже, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у даній конкретній ситуації має застосовуватись розмір доходу позивача за червень і липень 2021 року, тобто за два місяці, що передують події відстороненню у серпні 2021 року.

Суд бере до уваги зауваження відповідача про те, що розрахунок тримісячного середнього заробітку позивачем невірно здійснений разом із податками і зборами.

Згідно приписів п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Про правильність проведення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням податків і зборів також підтверджується у постанові Верховного Суду від 25.03.2021р. по справі № 185/2109/18-ц (номер в ЄДРСР 95907359).

На підтвердження нарахованої і отриманої заробітної плати представником відповідача надано довідку , згідно із якою у червні 2021 року ОСОБА_18 отримав 198 247,21 грн., у липні 207 678,36 грн. (без податків і зборів) (а.с. 55 т. 3).

Отже середньомісячний заробіток за останні два місяці перед звільненням дорівнює 202 962,78 грн. Таким чином, тримісячний середній заробіток складає 202 962,78 грн. * 3 = 608 888,35 грн., який підлягає стягненню на користь позивача (без утриманні з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів).

Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

ОСОБА_2 звільнений 02.08.2021р. наказом від 02.08.2021р. № 227-к. 03.04.2019р. позивач отримав заробітну плату за січень 2019 року, 28.04.2021р. отримав заробітну плату за березень 2021 року. Остаточно із позивачем відповідач розрахувався 03.08.2021р., вплативши борг за травень, серпень, липень, червень 2021 року в розмірі 502 437,62 грн. (без податків і зборів).

Отже, період з 02.08.2021р. по день остаточного розрахунку 03.08.2021р. становить один робочий день.

Як установлено з матеріалів справи, із позивачем був здійснений розрахунок з урахуванням за один день затримки. Це підтверджено актом перевірки Держпраці від 27.09.2021р. № 156/4.1-997, Згідно із п. 29 припису - в ході перевірки встановлено, що наказом від 02.08.2021 № 227-к звільнено ОСОБА_2 , остання виплата заробітної плати працівнику здійснена 03.08.2021р. з урахуванням вимог ч. 1 ст.117 КЗпП (виплата середнього заробітку за один день затримки), що встановлено також у рішенні Третього апеляційного адміністративного суду івід 14.04.2022р. по справі № 160/19040/21.

Тому відсутні підстави для відшкодування із відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати позивачеві.

Що стосується вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням стоків її виплати за період січень липень 2021 року.

Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» ).

Одними із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Разом із тим, позивачем взагалі не представлено розрахунку компенсації за затримку у виплаті заробітної плати (з розміром компенсації за затримку виплати заробітної плати за кожен місяць), а лише зазначено у позові, що її розмір становить 17207,81 грн. і він розрахований за допомогою «Калькулятора компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату». Тому суд не може прийняти до уваги вказану суму, оскільки вона жодним чином не обґрунтована і не доведена. Внаслідок чого позовні вимог у цій часині задоволенню не підлягають.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати таким чином.

Приймаючи до уваги, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 908,00 грн. (а.с. 63 т. 1) за позовні вимоги немайнового характеру - про зміну формулювання причин звільнення, то ці витрати, у зв`язку із задоволенням вимоги, підлягають стягненню із відповідача. У зв`язку із частковим задоволенням вимог майнового характеру - про стягнення вихідної допомоги в сумі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір лише в сумі 908,00 грн. (мінімальна ставка за вимоги майнового характеру) від загально сплаченого 7043,49 грн. (а.с. 62 т. 1), а всього 1816,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення вихідної допомоги та заборгованості за роботу у надурочний час та у святкові дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати - задовольнити частково.

Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з представництва Акціонерного товариства «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» із звільнено за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України - на звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю згідно із ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Зобов`язати представництво Акціонерного товариства «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» () внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 у розділі «Відомості про роботу» зазначити «Звільнений 02.08.2021р. за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю згідно із ч. 3 ст. 38 КЗпП України».

Стягнути з Акціонерного товариства «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вихідну допомогу на підставі ст. 44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку в розмірі 608 888,35 грн. без утриманні з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 1816,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текс рішення виготовлений 13 травня 2022 року.

Суддя Наумова О.С.