ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/1690/18 Номер провадження 22-ц/814/3251/22Головуючий у 1-й інстанції Шелест І.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Мокроусова Юрія Семеновича

на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 25 травня 2021 року, ухвалене суддею Шелест І.М., повний текст рішення складено 01 червня 2021 року

та додаткове рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 09 червня 2021 року, ухвалене суддею Шелест І.М., повний текст рішення складено 09 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю, набутою під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та включення такого майна до спадкової маси та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, набутою під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та включення такого майна до спадкової маси, в якому просили суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , набутим під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, включивши Ѕ частку вказаної квартири до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 , а також стягнути судові витрати, в тому числі, витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна квартира зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2008 року. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16.03.2018 року встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 07.12.2004 року по 20.08.2016 року. Відтак, позивачі вважають, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі ст. 74 СК України, тому частка ОСОБА_4 у розмірі Ѕ має бути включена до складу спадкової маси після його смерті.

22.05.2018 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Мокроусова Ю.С. та представника ОСОБА_3 адвоката Аксьонової В.В. до суду надійшла заява про зміну підстав і предмету позову та збільшення позовних вимог, в якій просили суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , набутим під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину вказаної квартири, а також стягнути судові витрати, в тому числі, витрати на правову допомогу (т.1 а.с. 59-63).

27.08.2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява представника ОСОБА_3 адвоката Мокроусова Ю.С. до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 ,в якій просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном, набутим за час проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ її частку, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. та 3 599,50 грн. витрат на правничу допомогу (т.1 а.с. 111-113).

27.08.2018 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_3 адвоката Аксьонової В.В. про залишенння позовної заяви в частині позовних вимог ОСОБА_3 без розгляду, заява подана до початку розгляду справи (т.1 а.с. 120).

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності (т.1 а.с. 122-123).

27.05.2019 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Стрельченко О.В. подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання майна, набутого під час фактичного проживання однією сім`єю, особистою власністю одного з подружжя, в якому просив суд визнати нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_2 , стягнути з ОСОБА_3 судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 2 398,75 грн. сплаченого судового збору та 34 695,00 грн. судових витрат на правничу допомогу відповідно до попереднього розрахунку (т.1 а.с. 178-180).

УхвалоюЧервонозаводського районного суду міста Харкова від 27 травня 2019 року позовна заява за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності в частині вимог ОСОБА_3 залишена без розгляду. Залучено до участі у провадженні позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, в якості третьої особи ОСОБА_3 .Поновлено ОСОБА_2 строк на звернення до суду із зустрічною позовною заявою. Прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнанняправа власності та об`єднано в одне провадження з первісним позовом (т.1 а.с. 223-225).

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 25 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю, набутою під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та визнання права власності - відмовлено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права особистої власності -задоволено.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 398,75 грн.

Заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.03.2018 року, з урахуванням змін згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 24.09.2018 року, а саме: заборона відчуження Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , - скасовані.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 сукупністю наявних у справі доказів доведено, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана останньою хоча і у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , але за особисті кошти, тому у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності підлягає задоволенню, враховуючи, що вилучених від продажу квартири по АДРЕСА_3 грошових коштів (948 700,00 грн.) було цілком достатньо для купівлі двох окремих квартир (409 050,00 грн. + 479 750,00 грн.), в тому числі спірної квартири (479 750,00 грн.), та беручи до уваги короткий проміжок часу між відчуженням квартири по АДРЕСА_3 та придбанням спірної квартири, суд визнав, що ОСОБА_2 довела, що спірна квартира була набута нею у власність у результаті правочинів приватизації та продажу належної їй та членам її сім`ї нерухомості, за рахунок належних їй особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позивачем ОСОБА_1 не доведено жодними доказами, що ОСОБА_4 брав будь-яку фінансову або іншу участь у придбанні квартири по АДРЕСА_4 , а з наявних в матеріалах справи доказів (договорів про надання інформаційних послуг) вбачається, що саме ОСОБА_2 займалася пошуком вказаної квартири, оплачувала послуги ріелторів. При цьому, саме лише придбання спірної квартири у період проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , без встановлення судом на підставі наданих сторонами доказів джерел його набуття, не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя (осіб, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу). Судом першої інстанції встановлено, що джерелом походження коштів, за які було придбано спірну квартиру АДРЕСА_1 , були грошові кошти, отримані ОСОБА_2 від продажу квартири АДРЕСА_5 , тобто грошові кошти, що належали ОСОБА_2 особисто, у зв`язку з чим на спірну квартиру поширюється правовий режим особистої приватної власності одного з подружжя відповідно до ст. 57 СК України.

31.05.2021 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Стрельченка О.В. про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 40 665,35 грн. (т.2 а.с. 97-98).

Заява мотивована тим, що у судовому засіданні 25.05.2021 року до закінчення судових дебатів адвокатом Стрельченком О.В. представником ОСОБА_2 відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України було заявлено про подання доказів понесення ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з розглядом справи протягом 5-ти днів після ухвалення судом рішення у справі. Рішення у справі було ухвалено 25.05.2021 року, останнім днем подання доказів є 31.05.2021 року. Зазначає, що розрахунок загальної суми витрат, понесених ОСОБА_2 , пов`язаних з розглядом справи, складає всього 40 665,35 грн., на підтвердження чого надає відповідні докази.

Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 09 червня 2021 року заява представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвоката Стрельченка О.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №646/1690/18 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 25 847,50 грн.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 поштові витрати у сумі 69,00 грн.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 банківську комісію у сумі 48,95 грн.

У задоволенні заяви представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвоката СтрельченкоО.В. в іншій частині - відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заява адвоката Стрельченка О.В. про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому у розмірі 25 847,50 грн. з урахуванням встановлених в цій частині фактичних обставин щодо понесення судових витрат відповідачем.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Мокроусов Ю.С., посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги ОСОБА_1 , а зустрічний позов ОСОБА_2 залишити без задоволення, розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна квартира була придбана згідно договору купівлі-продажу за 479 750,00 грн. У мотивувальніцй частині рішення суду суд першої інстанції дійшов помилкових та необгрунтованих висновків про те, що ОСОБА_2 вистачило коштів, вилучених від продажу квартири АДРЕСА_5 на купівлю кв. АДРЕСА_1 . При ухваленні рішення судом не було враховано тих обставин, що виходячи із доводів ОСОБА_2 , викладених у зустрічній позовній заяві 10.04.2008 року, з метою задоволенння особистих житлових потреб співвласники квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали вказану квартиру, яка належала їм на праві спільної сумісної власності, за 948 700,00 грн. Отже, 1/3 частка коштів ОСОБА_2 від продажу цієї квартири становить близько 316 234,00 грн. Згідно договору купівлі-продажу спірна квартира коштує 479 750,00 грн., покупцем якої є ОСОБА_2 . Таким чином, вартість спірної квартири є у півтора рази вищою, ніж частка коштів, яка була отриманан ОСОБА_2 від продажу квартири по АДРЕСА_3 . Згідно діючого законодавства на ОСОБА_2 покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Проте, ОСОБА_2 не надала суду доказів, що вона саме особисті кошти у розмірі 316 234,00 грн. витратила на придбання спірної квартири, а також не надала доказів про наявність та походження у неї саме особистих коштів у розмірі 163 516,00 грн., що складають різницю між загальною вартістю спірної квартири та її частки, отриманої від продажу квартири по АДРЕСА_3 . Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 вистачало коштів для придбання спірної квартири, є безпідставними та необгрунтованмими, не відповідають обставинам справи. Також вказує, що чинним на теперішній час рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16.03.2018 року у справі №610/4313/16-ц було визнано право власності на 1/2 частку спільного сумісного майна, набутого за час проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. При цьому, у зазначеному рішенні не йдеться про будь-які виключення із загальної маси спільного сумісного майна, зокрема, не йдеться про те, що до спільного сумісного майна не відноситься квартира АДРЕСА_1 . Проте, судом першої інстанції при ухваленні рішення, що оскаржується, всупереч вимог ст. 129-1 Коституції України, ст. 18, ч. 4 ст. 82 ЦПК України, взагалі не було враховано зміст резолютивної частини рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 16.03.2018 року у справі №610/4313/16-ц. При цьому, посилається на правовий висновок Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладений у постанові від 26.05.2021 року у справі №219/10470/17. Також вказує, що при задоволенні зустрічного позову не надано судом першої інстанції правової оцінки щодо визначення неналежного відповідача ОСОБА_1 , у зустрічному позові не зазначено, яке саме право позивача та у який спосіб було порушено саме цим відповідачем, з урахуванням чинності рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 16.03.2018 року у справі №610/4313/16-ц, оскільки встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, який надійшов до Харківського апеляційного суду 18.10.2021 року, представник ОСОБА_2 адвокат Стрельченко О.В. просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанціїї представник ОСОБА_1 адвокат Мокроусов Ю.С., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про ухвалення додатковго рішення залишити без задоволення, розподіл судових витрат у справі вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 не була повідомлена про судове засідання 09.06.2021 року, у якому було ухвалено додаткове рішення суду, з його змістом вона ознайомилася з Єдиного державного реєстру судових рішень. Вказує, що суд першої інстанції не навів жодного обгрунтування щодо задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 25 847,50 грн. Суд не надав належної правової оцінки факту відсутності у матеріалах справи інформації про обгрунтованість та пропорційність розміру витрат на правову допомогу у присудженому розмірі, предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Крім цього вказує, що у матеріалах справи відсутні достовірні, допустимі та достатні докази перерахування ОСОБА_2 на користь свого адвоката вказаної суми як за отриману правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції, який надійшов 18.10.2021 року до Харківського апеляційного суду, представник ОСОБА_2 адвокат Стрельченко О.В. просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду без змін.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 13.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та справа призначена до апеляційного розгляду на 21.07.2021 року о 11-10 год. (т.2 а.с. 145-146, 148-149).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 02.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 219).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 року справа призначена до розгляду на 19.12.2022 року 0 10-20 гож (т.2 а.с. 220).

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, вони належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 07.10.2022 року судової повістки про виклик до суду на офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 222-225). При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 року розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Заяв та клопотань про від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (див. mutatis mutandis рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.89, N 11681/85)).

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, N 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) від 14.10.2003, заява N 50966/99)).

Таким чином, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів для прискорення процедури розгляду. Представник позивач ОСОБА_1 адвокат Мокроусов Ю.С., подавши апеляційні скарги, з метою добросовісного користування процесуальними правами учасника судового процесу згідно з вимогами ст. 44 ЦПК України повинен виявляти інтерес до відомого йому провадження, зокрема, щодо руху поданих ним апеляційних скарг та результату розгляду їх судом.

Отже, колегія суддів бере до уваги, що представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мокроусов Ю.С. був ініціатором апеляційного провадження, а тому, звернувшись з апеляційними скаргами у справі, він є безпосередньо зацікавленим вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 10.04.2008 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчужили належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мартиросян І.Е., зареєстровано в реєстрі за №751 (т.1 а.с. 184-187). Відповідно до вказаного договору продаж квартири було здійснено за 948 700,00 грн.

Згідно п.1.3 зазначеного договору квартира належить продавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 01.12.2000 року за №2-00-144889.

23.04.2008 року ОСОБА_5 придбав у власність квартиру АДРЕСА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ГоршаА.О., зареєстровано в реєстрі за №941 (т.1 а.с. 199-203). Відповідно до вказаного договору купівлю квартири було здійснено за 409 050,00 грн.

06.05.2008 року ОСОБА_2 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алдакимовою М.Б., зареєстровано в реєстрі за №1817 (т.1 а.с. 189-192). Відповідно до вказаного договору купівлю квартири було здійснено за 479 750,00 грн.

З договорів про надання інформаційних послуг №400413 від 13.03.2008 року та №В1-13.04.08-01 від 13.04.2008 року ОСОБА_2 зверталася до ріелторів щодо отримання послуг з пошуку житла, які для неї знайшли вищевказану квартиру (т.1 а.с. 195-198).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №148677557 від 10.12.2018 року права власності чи інші речові права на нерухоме майно за ОСОБА_6 не зареєстровані (т.1 а.с. 204).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 03.04.2018 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 2 члени сім`ї власник ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_6 (т.1 а.с. 188).

З довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про трудові відносини та нарахування заробітної плати застрахованій особі ОСОБА_4 , дохід останнього, зокрема, за 2005 рік 9 958,68 грн., за 2006 рік становив 3 780,22 грн., за 2007 рік 4 636,00 грн., за 2008 рік 7 769,54 грн., за 2009 рік 8 071,59 грн (т.2 а.с. 13-15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Балаклійського району 23.08.2016 року, відповідний актовий запис №38 від 23.08.2018 року (т.1 а.с. 12).

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16.03.2018 року встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 07.12.2004 року по 20.08.2016 року (т.1 а.с. 66-79).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 дав показання, що вони з матір`ю ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_6 проживали разом у квартирі АДРЕСА_5 , яка спочатку була комунальною, а потім вони її приватизували. У 2007 році свідок одружився та переїхав на орендовану квартиру. У тому ж році у свідка народилася дитина і постало питання щодо придбання власного житла. На сімейній нараді в кінці зими 2008 року вони вирішили продати спільну квартиру по АДРЕСА_3 і купити 2 окремі. Гроші від продажу квартири по АДРЕСА_3 зберігалися у свідка, між собою колишні співвласники гроші не ділили, розділили на 2 частини в процесі подальшого придбання двох квартир для свідка та для матері з сестрою.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 дала показання, що вони з матір`ю ОСОБА_2 та братом ОСОБА_5 проживали разом у квартирі АДРЕСА_5 , яка їм дісталася в процесі приватизації. Після того як брат свідка ОСОБА_5 одружився, він запропонував розділити квартиру і вони почали підшукувати варіанти. Квартиру по АДРЕСА_3 вони продали і за вилучені грошові кошти придбали дві квартири одну для брата та одну для свідка з матір`ю. Гроші між собою не ділили, надлишок грошових коштів, що залишився після придбання двох квартир, залишився матері ОСОБА_2 . Право власності на квартиру по АДРЕСА_4 зареєстровано тільки на матір, тому що остання доглядає за свідком, яка має проблеми зі здоров`ям та не хотіла займатися документацією, оформленням комунальних рахунків та т.і., до того ж у них завжди були довірливі відносини. З моменту купівлі квартири по АДРЕСА_4 свідок проживає та зареєстрована у ній.

Як встановив суд першої інстанції, допитані в якості свідків, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідома неправдивих показань, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили, що спільно приймали рішення про розпорядження грошовими коштами від продажу квартири по АДРЕСА_3 та розпорядились ними саме таким чином, що квартира по ОСОБА_7 , яка придбавалася для проживання матері ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_6 була зареєстрована на ОСОБА_2 . Підстав не довіряти зазначеним показанням свідків у суду немає, до того ж вони узгоджуються з іншими матеріалами у справі, зокрема, з інформаційною довідкою з Державного реєстру про відсутність будь-яких прав на нерухоме майно, зареєстрованих за ОСОБА_6 , а також довідкою про склад сім`ї, згідно якої ОСОБА_6 зареєстрована та проживає у спірній квартирі по АДРЕСА_4 з моменту її придбання матір`ю ОСОБА_2 .

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції встановив наступне.

31.05.2021 року надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Стрельченка О.В. про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на загальну суму 40 665,35 грн., в тому числі 40 195,00 грн. - витрати на правову допомогу, 69,00 грн. - поштові витрати, 48,95 грн. - витрати по сплаті банківської комісії, 352,40 грн. - витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Червонозаводського районного суд м. Харкова від 26.03.2018 року (т.2 а.с. 97-98).

На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правову допомогу представником відповідачки було надано до суду: адвокатський ордер серії ХВ №000163; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію договору про надання правової допомоги №10-16 від 01.09.2016 року, копію додаткової угоди №2 від 25.04.2018 року до договору про надання правової допомоги №10-16 від 01.09.2016 року; акт про виконані послуги з надання правової допомоги №131-19 від 26.05.2019 року на суму 34 695,00 грн., акт звірки взаєморозрахунків №135-19 від 30.05.2019 року, акт про виконані послуги з надання правової допомоги №29-21 від 28.05.2021 року на суму 5 500,00 грн.; товарний чек №76 від 30.05.201 року про оплату послуг згідно п.1-16 акту №131-19 на суму 22 700,00 грн. (т.2 а.с. 100-109).

З наданих адвокатом документів вбачається, що сторони домовилися про надання ОСОБА_2 правової допомогу у даній справі шляхом укладення додаткової угоди №2 від 25.04.2018 року, якою вони погодили предмет правової допомоги щодо участі у цивільній справі №646/1690/18.

Проте, з акту №131-19 вбачається, що адвокатом включено витрати на правову допомогу, що надавалася 18.04.2018 року та 23.04.2018 року, тобто до укладення відповідного договору. При цьому, відповідно до п.11.4. договору про надання правової допомоги №10-16 будь-які зміни та доповнення до нього мають силу тільки з моменту їх письмового оформлення та підписання сторонами, а додаткова угода №2 не містить застереження у порядку ч.3 ст. 653 ЦК України про іншу зміну договору, ніж з моменту досягнення домовленості про зміну у передбаченому договором порядку.

Відтак, з урахуванням положень ст. 137 ЦПК України, що стягненню підлягають витрати на правничу допомогу, пов`язану з конкретною справою, які серед іншого підтверджуються договором про надання правової допомоги, у стягненні витрат на правову допомогу згідно п.1-3 акту №131-19 на загальну суму 2 850,00 грн. слід відмовити.

Крім того, з акту №135-19 від 30.05.2019 року вбачається, що п.4, п.10 акту заявлені витрати на правову допомогу, надану у суді апеляційної інстанції (складання апеляційної скарги на ухвалу суду та участь у судому засіданні в суді апеляційної інстанції). Разом з тим, з урахуванням п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення щодо стягнення судових витрат приймає той суд, який ухвалив рішення, тобто судом апеляційної інстанції, який ухвалював відповідне рішення за результатом розгляду відповідної апеляційної скарги. Відтак, у стягненні витрат на правову допомогу згідно п.4 та п.10 акту №131-19 на загальну суму 4 000,00 грн., а також судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у сумі 352,40 грн. слід відмовити.

Крім того, витрати на правову допомогу за участь у судовому засіданні 28.01.2021 року згідно п.2 акту №29-21 на суму 1500,00 грн. не підлягають задоволенню, з огляду на відсутність доказів, які підтверджують їх здійснення. Так, згідно матеріалів справи, судове засідання 28.01.2021 року проводилося без участі представника відповідача на підставі його заяви про проведення судового засідання без його участі. Заява про розгляд справи у відсутності представника сторони не є надання правової допомоги у формі представництва у судовому засіданні, а інших витрат (зокрема, транспортних витрат адвоката для явки до суду тощо) стороною не заявлено, акт виконання послуг з правової допомоги таких витрат також не містить.

Також стороною заявлено до стягнення гонорар адвоката, який згідно п.2.15. додаткової угод №2 погоджено у рівні 5% вартості майна, що є предметом спору - у розмірі 11 995,00 грн.

Разом з тим, спір у даній справі фактично виник лише стосовно 1/2 частки спірної квартири, відтак зазначені витрати підлягають зменшенню до 5 997,50 грн. - 5% від вартості 1/2 частки спірної квартири відповідно.

В іншій частині заявлених витрат на правову допомогу суд першої інстанції зазначив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Стороною відповідача не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак заява адвоката ОСОБА_8 в іншій частині, а саме у сумі витрат на правову допомогу у розмірі 25 847,50 грн. підлягає задоволенню.

Також на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню поштові витрати у сумі 69,00 грн. та витрати на сплату банківської комісії у сумі 48,95 грн.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом первісного позову є визнання квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном, набутим за час проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ її частку.

Предметом зустрічного позову є визнання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_2 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановив суд першої інстанції, спірна квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_2 за особисті кошти, у її придбанні ОСОБА_4 не брав фінансової або іншої участі, тому на підставі п.3 ч. 1 ст. 57 СК України спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 а позивач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належних та допустимих доказів того, що джерелом придбання спірної квартири були грошові кошти, які належали ОСОБА_4 , а сам факт придбання спірної квартири у період проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєсррації шлюбу без підтвердження джерел походження грошових коштів для придбання спірної квартири не є підставою для віднесення цієї квартири до об`єкту права спільної сумісної власності цих осіб.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду про те, що у мотивувальній частині рішення суду суд першої інстанції дійшов помилкових та необгрунтованих висновків про те, що ОСОБА_2 вистачило коштів, вилучених від продажу квартири АДРЕСА_5 на купівлю кв. АДРЕСА_1 , що при ухваленні рішення судом не було враховано тих обставин, що виходячи із доводів ОСОБА_2 , викладених у зустрічній позовній заяві 10.04.2008 року, з метою задоволенння особистих житлових потреб співвласники квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали вказану квартиру, яка належала їм на праві спільної сумісної власності, за 948 700,00 грн., отже, 1/3 частка коштів ОСОБА_2 від продажу цієї квартири становить близько 316 234,00 грн., що згідно договору купівлі-продажу спірна квартира коштує 479 750,00 грн., покупцем якої є ОСОБА_2 , таким чином, вартість спірної квартири є у півтора рази вищою, ніж частка коштів, яка була отриманан ОСОБА_2 від продажу квартири по АДРЕСА_3 , то цці доводи не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції достатньо повно і всебічно були з`ясовані фактичні обставини в цій частині доводів, допитані свідки та достовірно судом встановлено, що після продажу квартири по АДРЕСА_3 її співвласники протягом місяця придбали дві квартири, одну для ОСОБА_5 , іншу для ОСОБА_2 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 . Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 значиться зареєстрованою у спірній квартирі, іншого жила не має. Доводи апеляційної скарги про те, що співвласники повинні були поділити гроші від продажу квартири по АДРЕСА_3 у рівних частках між собою і що частки ОСОБА_2 не вистачало для придбання спірної квартири, є припущеннями сторони позивача, які не грунтуються на доказах та протирічать встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинним на теперішній час рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16.03.2018 року у справі №610/4313/16-ц було визнано право власності на 1/2 частку спільного сумісного майна, набутого за час проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що у зазначеному рішенні не йдеться про будь-які виключення із загальної маси спільного сумісного майна, зокрема, не йдеться про те, що до спільного сумісного майна не відноситься квартира АДРЕСА_1 , однак, судом першої інстанції при ухваленні рішення взагалі не було враховано зміст резолютивної частини рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 16.03.2018 року у справі №610/4313/16-ц, то ці доводи не заслуговують на увагу, т.я. не впливають на законність та обшрунтованість рішення суду першої інстанції. Як вбачається зі змісту рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 16.03.2018 року у справі №610/4313/16-ц спірна квартира не була предметом спору, тому висновки суду у тій праві не можуть поширюватися на предмет спору у даній справі.

Посилання сторони позивача на правовий висновок Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладений у постанові від 26.05.2021 року у справі №219/10470/17, не може братися до уваги, оскільки у вказаній справі суд зазначив, що «спірний будинок набутий сторонами за час шлюбу і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, не спростована, тому будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між колишнім подружжям в рівних частках. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними».

У справі, яка є предметом апеляційного розгляду, стороною відповідача ОСОБА_2 спростована презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя шляхом надання належних та допустимих доказів того, що спірна квартира придбана нею за особисті грошові кошти та є її приватною особистою власністю. Позивач не спростувала докази, надані стороною відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що при задоволенні зустрічного позову не надано судом першої інстанції правової оцінки щодо визначення неналежного відповідача ОСОБА_1 , що у зустрічному позові не зазначено, яке саме право позивача та у який спосіб було порушено саме цим відповідачем, з урахуванням чинності рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 16.03.2018 року у справі №610/4313/16-ц, оскільки встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, то ці доводи не заслуговують на увагу, не впливають на законість та обгрунтованість рішення суду першої інстанції. Позивач ОСОБА_1 пред`явила первісні позовні вимоги до ОСОБА_2 з приводу спірної квартири, тому зустрічний позов правомірно пред`явлено саме до ОСОБА_1 .

Ухвалюючи у справі додаткове рішення про розподіл судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_2 при розгляді даної справи, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини щодо укладення договору про надання правової допомоги, дослідив надані акти про виконані юридичні послуги з надання правової допомоги та інші докази на підтвердження понесення судових витрат, дав їм відповідну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесених судових витрат.

Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду про те, що позивач ОСОБА_1 не була повідомлена про судове засідання 09.06.2021 року, у якому було ухвалено додаткове рішення суду, що з його змістом вона ознайомилася з Єдиного державного реєстру судових рішень, то ці доводи не впливають на законність та обгрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, оскільки згідно довідок про доставку SMS-повідомлень про виклик до суду на 09.06.2021 року у даній цивільній справі ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_9 , вони були повідомлені на відповідні номери телефонів про судове засідіння 09.06.2021 року о 14-30 год. (т.2 а.с. 111, 113), що вказує на належне повідомлення їх про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не першкоджає розгляду заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не навів жодного обгрунтування щодо задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 25 847,50 грн., що суд не надав належної правової оцінки факту відсутності у матеріалах справи інформації про обгрунтованість та пропорційність розміру витрат на правову допомогу у присудженому розмірі, предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, що у матеріалах справи відсутні достовірні, допустимі та достатні докази перерахування ОСОБА_2 на користь свого адвоката вказаної суми як за отриману правову допомогу, то ці доводи не є підставою для скасування додаткового рішення суду, оскільки при його ухваленні суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані докази щодо понесених стороною відповідача судових витрат у справі, з урахуванням фактичних обставин дав їм відповідну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення заяви про стягнення понесених судових витрат. Акт про виконані юридичні послуги від 28.05.2021 року та акт звіряння взаємних розрахунків від 30.05.2019 року є належними доказами сплати ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу (т.2 а.с.101,102).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Інші доводи апеляційних скарг також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судових рішень, оскільки наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скаргі - без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Мокроусова Юрія Семеновича залишити без задоволення.

РішенняЧервонозаводського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов