Справа № 683/2256/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.

з участю секретаря судового засідання Свідерської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові цивільну справу №683/2256/22, 2/683/804/2022 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення із спадкоємця боргу кредитором спадкодавця,

встановив:

У серпні 2022 року представник позивача акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 01 березня 2017 року. Банк надав можливість ОСОБА_4 розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, а останній отримав строковий кредит, який зобов`язався повернути і сплатити проценти за користування кредитними коштами. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Указано, що позивачем 26 серпня 2021 року була направлена претензія кредитора до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області та 13 вересня 2021 року отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

Уважає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

21 вересня 2021 року до спадкоємця було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Станом на день смерті ОСОБА_4 виникла кредитна заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 березня 2017 року на загальну суму 5792 грн. 17 коп., з яких: 794 грн.29 коп., заборгованість за тілом кредиту в тому числі 186 грн. 12 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 4811 грн. 76 коп. нарахована пеня.

Відповідач ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подали відзив на позовну заяву, просили відмовити у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості у зв`язку із відсутністю підстав. Ствержували, що позивач порушив вимоги Закону України «Про захист персональних даних», оскільки долучив до позову копії паспортних даних відповідачів, які не є клієнтами банку, а також свідоцво про смерь ОСОБА_4 . Уважали, що вони не є спадкоємцями, що прийняли спадщину з огляду на відсуність свідоцва про право на спадщину, та крім того, заявлені позивачем вимоги значно перевищують суму кредиту, яку отримав спадкодавець від банку.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав відповідь на відзив, згідно якої просив задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, а також подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 , також подав письмову заяву, у якій просять розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст. 16 даного Кодексу.

В свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Статтями 1216,1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1270 встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ч. 2 ст. 1282 ЦК України).

Отже, спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови договору позики, прийнявши спадщину, в силу ст.ст. 1281, 1282 ЦК України зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва.

Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи.

За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01 березня 2017 року, згідно якої отримав можливість розпоряджатися кредитними коштами у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 70079143 від 20 вересня 2022 року.

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області з претензією кредитора вих. № SAMDNWFС7 від 02 серпня 2021 року по кредитному договору № б/н від 01 березня 2017 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 , в порядку ст.1281 ЦК України про включення кредиторської вимоги по заборгованості у розмірі 5792 грн. 17 коп. до спадкової маси після смерті останнього, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ.

Листом від 02 вересня 2021 року за № 2034/02-14 Старокостянтинівська державна нотаріальна контора Хмельницької області повідомила АТ КБ «Приватбанк», що спадкова справа за №245/2020 від 13 червня 2020 року, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 була заведена на підставі вимоги кредитора - АТ КБ «Приватбанк».

Станом на 24 грудня 2019 року кредитна заборгованість за кредитним договором становить 5792 грн. 17 коп., з яких: 794 грн.29 коп., заборгованість за тілом кредиту в тому числі 186 грн. 12 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 4811 грн. 76 коп. нарахована пеня.

Як убачається зі спадкової справи 245/2020, 13 червня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , які згідно довідки виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради на день смерті ОСОБА_4 проживали разом із останнім за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 не подавав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та не проживав з померлим на день його смерті, відтак не прийняв спадщини, а тому не може бути відповідачем у справі.

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір вимог кредитора, які підлягають до задоволення спадкоємцями, що прийняли спадщину, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 01 березня 2017 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 16), відповідно до якої банк відкрив відповідачу картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис ОСОБА_4 у заяві.

З розрахунку заборгованості, вбачається, що позивачем нараховано заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 березня 2017 року на дату смерті ОСОБА_4 24 грудня 219 року на загальну суму 5792 грн. 17 коп., з яких: 794 грн.29 коп., заборгованість за тілом кредиту в тому числі 186 грн. 12 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 4811 грн. 76 коп. нарахована пеня.

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В обґрунтування позовних вимог Банк надав належним чином завірені копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна contract", "Універсальна gold"( ас.20) та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 21-67). Жодний з наданих документів не містить особистого підпису ОСОБА_4 .

Проте позивач не надав підписаних спадкодавцем ОСОБА_4 . Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, а копія, що надана суду не містить підпису ОСОБА_4 .

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.16), останій не містить будь-яких даних про розмір процентів за користування кредитом. Зазначена анкета взагалі не містить інформації про те, яка саме карта видавалась ОСОБА_4 .

Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_4 . Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то надані АТ КБ «Приватбанк» розрахунки заборгованості достовірно не вказують на розмір невиконаного спадкодавцем зобов`язання та є неналежним доказом.

Отже, факт невиконання ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором від 01 березня 2017 року в частині сплати процентів та пені не доведений, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

При цьому позивач в своєму позові просить стягнути тіло кредиту, розмір якого становить 794,29 грн.

Судом була досліджена виписка з рахунку ОСОБА_4 станом на 21 лютого 2022 року.

З виписки вбачається, що з 08 березня 2017 року у ОСОБА_4 виникла кредиторська заборгованість та після цієї дати баланс по його рахунку вже не був позитивним.

Позивач стверджує, що 794,29 грн. це є заборгованість за тілом кредиту, проте рух коштів на рахунку свідчить про те, що позивач регулярно збільшував заборгованість за тілом кредиту за рахунок нарахування процентів за користування кредитом.

Суд провів арифметичний розрахунок та встановив, що у період з 01 травня 2017 року позивачем була збільшена заборгованість ОСОБА_4 за кредитом на 720,76 грн. шляхом погашення процентів. Крім того, лише за період з 01 березня 2017 року по 30 вересня 2019 року заборгованість ОСОБА_5 збільшено на 2600 гн. за рахунок пені.

Указані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: анкетою-заявою ОСОБА_4 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18.03.2011 року; розрахунками заборгованості за договором № б/н від 01 березня 2017 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 , станом на 30.09.2019 рік, 30.09.2019 рік, 31.01.2020 рік, 20.02.2022 рік; матеріалами спадкової справи №245/2020 від 13 червня 2020 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Таким чином, згідно з наданим розрахунком ОСОБА_4 сплатив позивачу суму більшу, ніж сума наданої позики, про яку зазначає АТ КБ «Приватбанк».

Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості і за тілом кредиту.

Ураховуючи вищевказані вимоги законодавства та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не доведено обгрунтованість суми боргу спадкодавця ОСОБА_4 , правові підстави для стягнення цього боргу з спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача відсутні, а тому у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанку» слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265, 355 ЦПК України,

вирішив:

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитором спадкодавця із спадкоємця заборгованості за кредитним договором від 01 березня 2017 року відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д в м. Києві, .

Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: