У х в а л а

13 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 201/12154/21

провадження № 61-11979ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чебикіна Сергія Віталійовича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року за заявою акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову до пред`явлення позову до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро») звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року, заяву АТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову до його пред`явлення задоволено. До вирішення судом по суті спору АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В. М., про звернення стягнення на предмет іпотеки, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: паркувальне місце № 42 у приміщенні № 56 першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», що за адресою: АДРЕСА_1 т, у житловому будинку літ. А-7, паркувальне місце поз. 42, у приміщенні № 56 на другому поверсі загальною площею 20,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); паркувальне місце № 41 у приміщенні № 56 першої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», що за адресою: АДРЕСА_1 т, у житловому будинку літ. А-7 паркувальне місце поз. 41 у приміщенні № 56 на другому поверсі загальною площею 20,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); паркувальне місце № 12, що за адресою: АДРЕСА_2 у житловому будинку з платформою літ. А-28 паркувальне місце поз. № 12 підвального приміщення № 106, загальною площею 17,9 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що між сторонами справи виник спір матеріального характеру щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є паркувальні місця № 12, 41, 42, що по АДРЕСА_1 та враховуючи, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки, у разі невжиття заходів забезпечення позову, у відповідача у цій справі відсутні перешкоди для відчуження спірного майна.

У листопаді 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чебикін С. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову позовним вимогам у цій справі.

Отже, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову, оскільки невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В. М., про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відтак, Верховний Суд констатує, що забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо указаного вище майна до ухвалення судового рішення у справі № 201/12446/21 та набрання ним законної сили не порушує принципів змагальності й процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Крім того, у пункті 4 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За змістом касаційної скарги доводи заявника зводяться до того, що суди не врахували, а саме: при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів; вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати діяльності юридичної особи; в матеріалах справи відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог тощо, є необґрунтованими та нічим не підтвердженими, оскільки судами попередніх інстанцій досліджені докази у цій справі, що підтверджуються ухваленням законного судового рішення.

Отже правильним та обґрунтованим є висновок судів, що забезпечення позову шляхом заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних об`єктів нерухомого майна є співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог й, у той же час, власник (володілець) не позбавлений можливості володіти та користуватися спірним нерухомим майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чебикіна Сергія Віталійовича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року за заявою акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову до пред`явлення позову до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара