КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/10831/20-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10932/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути з відповідача 96 846,00 грн. страхового відшкодування, 30 000,00 грн. моральної шкоди, судовий збір в сумі 968,00 грн. та 2 102,00 грн. та 25 038,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначала, що 06 березня 2019 року о 17:50 год. на вул. О.Онікієнка та вул. С.Москаленко в м. Бровари сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , що належить позивачу.

Відповідно до постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2019 року в справі № 361/1918/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів автомобіля марки RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», поліс АМ 8191524 від 03 жовтня 2018 року з лімітом за завдану шкоду в сумі 100 000 грн. з франшизою в сумі 2000 грн.

11 березня 2019 року позивач звернулася до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про страховий випадок, а також надала відомості про місцезнаходження її пошкодженого автомобіля та подала заяву про виплату страхового відшкодування. Проте після огляду її автомобіля, представники страхової компанії з позивачем не зв`язувались, визначення вартості матеріального збитку не встановлювали, у зв`язку з чим позивач змушена була звернутись до суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 для визначення вартості матеріального збитку.

Згідно зі звітом №00/85.07.19 про оцінку вартості матеріального збитку станом на 04 липня 2019 року вартість відновлювального ремонту складає 219 804,09 грн. без врахування коефіцієнту фізичного зносу. Втрата товарної вартості складає 24 555,41 грн., всього вартість матеріального збитку складає 244 359,50 грн., послуги експерта за складання звіту складають 1 500,00 грн.

02 липня 2019 року відповідач перерахував на картковий рахунок позивача кошти в сумі 1 154,00 грн.

Листом від 03 липня 2019 рок №62/2212 відповідач, посилаючись на висновок експертного дослідження механізму та пригоди ТОВ «Українська експертна кампанія» від 27 червня 2019 року № 105 повідомив позивача, що комплекс механічних пошкоджень, наявність яких зафіксована 06 березня 2019 року не міг утворитись внаслідок описаного механізму пригоди, їх водіями, оскільки не співпадають по висоті, ширині та характеру утворення, локалізації. Однак теоретично не виключено, що потертості лакофарбового покриття на правому передньому куті переднього бамперу автомобіля позивача могли виникнути при контакті з боковою поверхнею заднього бамперу автомобіля марки RENAULT KENGOO. Тому, відповідач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування лише за пошкодження лакофарбового покриття переднього бамперу, які на думку відповідача ймовірно відносяться до даної пригоди в сумі 3 154,00 грн.

Ознайомившись з цим висновком, позивач виявила, що висновок заснований на даних, які не відповідають дійсності, оскільки автомобіль RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 , є моделлю з подовженою колісною базою ( ОСОБА_4 ), довжина 4597 мм, колісна база 3081 мм. Отже, габарити взяті експертами ТОВ «Українська експертна кампанія» з іншої моделі транспортного засобу з довжиною 4210 мм, які відрізняються від моделі транспортного засобу, який був учасником ДТП, а тому суперечать матеріалам справи та викликає сумніви в його правильності й відповідно не можуть бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Крім того, у схемі ДТП, яка складена працівниками поліції, вказаний перелік видимих пошкоджень транспортного засобу.

10 грудня 2019 року представник позивача направив претензію відповідачу № 1-10/12 про виплату страхового відшкодування в сумі 96 846,00 грн. (100 000,00 грн. - 2 000,00 грн. - 1 154,00 грн. = 96 846,00 грн.), однак листом від 20 грудня 2019 року у виплаті страхового відшкодування відповідач відмовив.

Водночас внаслідок бездіяльності відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона пережила стрес, що супроводжувався нервовим навантаженням через відсутність автомобіля, зумовленого невиплатою страхового відшкодування відповідачем, відчувала емоційний та фізичний дискомфорт, пов`язаний з проведенням оцінки пошкодженого транспортного засобу, його майбутнім ремонтом та відшкодуванням грошових коштів на це, при цьому вона знаходилась у стані вагітності. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінювала в 30 000,00 грн. (т. 1 а.с. 1-10).

У квітні 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказував, що 12 березня 2019 року та 15 квітня 2019 року аварійний комісар ТДВ «СК «Альфа-Гарант» проводив огляд пошкодженого автомобіля позивача, на підставі чого було складено відповідний протокол огляду, що був підписаний представником позивача. Крім того, 15 березня 2019 року аварійний комісар проводив огляд пошкодженого автомобіля страхувальника ОСОБА_5 , про що також було складено відповідний протокол огляду.

З метою отримання всієї інформації про обставини ДТП, відповідач звертався із запитами до Національної поліції з метою отримання відео ДТП, однак отримати таке відео не виявилось можливим. Також відповідач направив матеріали ДТП судовому експерту Гора І.В. для визначення обставин ДТП, який склав звіт, де зазначив, що комплекс механічних пошкоджень, наявність яких зафіксовано 06 березня 2019 року не могли утворитись внаслідок описаного механізму пригоди та водіями, оскільки не співпадають по висоті, ширині та характеру утворення, локалізації. Однак, теоретично не виключено, що потертості лакофарбового покриття на правому передньому куті переднього бамперу автомобіля позивача могли виникнути при контакті з боковою поверхнею заднього бамперу автомобіля марки RENAULT KENGOO.

Таким чином, відповідач провів достатнє та комплексне розслідування причин та обставин ДТП, в результаті чого було встановлено, що теоретично не виключено, лише потертості лакофарбового покриття на правому передньому куті переднього бамперу автомобіля позивача. У зв`язку з чим аварійним комісаром ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було складено аварійний сертифікат із розрахунку вартості матеріального збитку лише за ті пошкодження, які теоретично могли утворитись від контактування вищезазначених автомобілів за описаних їх водіями обставин. Таким чином, вартість відновлювального ремонту складала 3 154,00 грн. з ПДВ. З урахуванням франшизи в сумі 2 000 грн позивач отримав від відповідача 1 154,00 грн.

Вказував, що позивач посилалась на звіт від 04 липня 2019 року № 00/85.07.19, однак цей звіт не може спростувати аварійний сертифікат № 18-D/56/7, оскільки висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами, тому звіт, на який посилається позивач не можу бути належним та допустимим доказом в розумінні п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року №5, які б могли спростувати аварійний сертифікат відповідача.

Разом з тим, звіт складений через три місяці після настання ДТП, складений без належної фіксації огляду автомобіля, який відбувся 03 липня 2019 року; під час огляду представником ТДВ «СК «Альфа-Гарант» зафіксовано показання одометру (пробіг) 23 291 км, а у звіті такі покази зазначено в 52 000 км, тобто позивач протягом 3 місяців використовувала автомобіль, здійснивши пробіг 28 709 км, що значно впливає на стан автомобіля в цілому, а також на вартість відновлювального ремонту тих пошкоджень, які бути отримані під час ДТП.

Що стосується моральної шкоди, то чинним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку несвоєчасної виплати страхованого відшкодування.

Щодо витрат на правову допомогу зазначив, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 104-109).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 96 846,00 грн.Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 038,00 грн. та судовий збір в сумі 2 343,63 грн. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про відшкодування моральної шкоди - відмовлено(т. 2 а.с. 2-7).

Не погодившись із рішенням районного суду, у серпні 2022 року представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант» - Білинова А.В. звернулась до суду запеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т. 2 а.с. 20, 34-40).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначено в чому саме полягали порушення ТДВ «СК «Альфа-Гарант» під час розслідування причин та обставин ДТП, а також під час визначення розміру страхового відшкодування, а лише зазначено, що провести призначену судом експертизу неможливо. Вказувала, що провести судову експертизу у справі було неможливо через дії позивача, оскільки позивач не надав об`єкт дослідження судовому експерту. Крім того, судом не вирішено клопотання відповідача про призначення комплексної судової експертизи.

Зазначала, що у матеріалах справи є докази того, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконало свій обов`язок щодо направлення свого представника для огляду пошкодженого автомобіля, адже Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок оцінити розмір шкоди покладено на страховика. Право позивача на самостійне визначення розміру збитків виникає лише у тому випадку, якщо страховик протягом десяти робочих днів не направить аварійного комісара на огляд пошкодженого майна. Відтак позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, визначених ст. 34 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідних для самостійного визначення позивачем розміру завданої йому шкоди. Враховуючи, що відповідач виконав свій обов`язок, у нього відсутнє зобов`язання перед позивачем зі сплати страхового відшкодування на підставі висновку складеного на замовлення позивача. Крім того, дії позивача свідчать про свідоме ухиляння від надання пошкодженого автомобіля судовому експерту в процесі розгляду справи судом. Заперечень щодо неправомірних дій експерта чи представника страховика під час огляду пошкодженого транспортного засобу та визначення розміру страхового відшкодування позивачем не надавалися страховику.

Звертав увагу на те, що клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи для визначення розміру збитків позивачем не було заявлено, проте, саме на позивача покладено обов`язок надання доказів, які б спростовували аварійні сертифікати, на підставі яких було визначено суму страхового відшкодування, адже страховик належним чином виконав свій обов`язок та вчасно направив для огляду пошкодженого майна аварійного комісара, що було встановлено судом. Вважає, що суд першої інстанції мав відхилити висновок експерта виконаний на замовлення позивача, оскільки висновок експерта може бути доказом у справі, суттю якої є незгода з розміром страхового відшкодування лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 березня 2019 року о 17:50 год. на вул. О. Онікієнко та вул. С. Москаленко в м. Бровари сталася ДТП за участю автомобіля марки RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки VOLVO V 40 СС, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Власником автомобіля марки VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , 2017 року випуску, є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 34).

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2019 року в справі № 361/1918/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП (т. 1 а.с. 39).

Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів автомобіля марки RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», поліс АМ 8191524 від 03 жовтня 2018 року з лімітом за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000,00 грн. з франшизою в сумі 2 000,00 грн. (т. 1 а.с. 38).

11 березня 2019 року позивач звернулася до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП від потерпілого та подала заяву про виплату страхового відшкодування (т. 1 а.с. 13, 110а).

Згідно з протоколом огляду автомобіля марки VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , від 12 березня 2019 року, складеного аварійним комісаром ОСОБА_6 у присутності довіреної особи власника автомобіля ОСОБА_7 , зазначений опис пошкоджень автомобіля у кількості 17 пунктів, в тому числі зазначені пошкодження капоту, передньої фари, переднього правового крила, пошкодження подушки безпеки для пішохода (т. 1 а.с. 14).

05 квітня 2019 року аварійний комісар ОСОБА_6 повторно оглянув автомобіль позивача у присутності довіреної особи власника автомобіля ОСОБА_7 , та зазначив додаткові пошкодження у кількості 9 пунктів, зокрема, пошкодження фіксатора правої фари, ущільнювача передніх правих дверей, пильник переднього правого крила та інше (т. 1 а.с. 15).

Згідно із рахунком ФОП ОСОБА_8 від 09 квітня 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , становить 186 785,70 грн. (т. 1 а.с. 16).

На замовлення позивача ФОП ОСОБА_3 було складено звіт № 00/85.07.19 від 04 липня 2019 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого автомобілю марки VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_2 , за результатами якої ринкова вартість КТЗ до пошкодження - 673 120,00 грн., коефіцієнт фізичного зносу - 0, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 219 804,09 грн., втрата товарної вартості - 24 555,41 грн., вартість матеріального збитку на дату оцінки становить 244 359,50 грн. (т. 1 а.с. 17-32).

Згідно відповіді ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від 03 липня 2019 року на заяву ОСОБА_1 про страхове відшкодування, позивача було повідомлено, що згідно з висновком № 105 від 27 червня 2019 року, складеного ТОВ «Українська Експертна Компанія» комплекс механічних пошкоджень, наявність яких зафіксована 06 березня 2019 року в Київській області м. Бровари, перехрестя вул. Онікієнка та вул. Москаленка, на транспортних засобах марки RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 , та VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , не могли утворитись, внаслідок описаного механізму пригод їх водіями, оскільки не співпадають по висоті, ширині та характеру утворення, локалізації. Однак теоретично, не виключено, що потертості лакофарбового покриття на правому передньому куті переднього бамперу автомобіля позивача могли виникнути при контакті з боковою поверхнею заднього бамперу автомобіля марки RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 . У зв`язку з чим, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» прийняло рішення здійснити виплату страхового відшкодування лише за пошкодження лакофарбового покриття переднього бамперу, які ймовірно відносяться до даної пригоди, вартість матеріального збитку розраховано на підставі Аварійного сертифікату № 18-D/56/7 становить 3 154,00 грн. без ПДВ (т. 1 а.с. 40, 47-51).

Копія висновку № 105 від 27 червня 2019 року, складеного ТОВ «Українська Експертна Компанія», міститься у матеріалах справи (т. 1 а.с. 119-127).

Згідно з аварійним сертифікатом № 18-D/56/7 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , від 27 червня 2019 року вартість матеріального збитку становить 3 154,00 грн. без врахування ПДВ (3 154,00 грн. - 2 000,00 грн. франшизи) (т. 1 а.с. 128-130).

Зі страхового акта № ЦВ/19/1103 від 02 липня 2019 року вбачається, що на підставі аварійного сертифікату № 18-D/56/7 від 27 червня 2019 року позивачу було виплачено 1 154,00 грн. страхового відшкодування (т. 1 а.с. 134).

11 грудня 2019 року адвокат позивача - Кравченко О.М. направляв на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» претензію про погашення заборгованості, в якій вимагав сплатити 96 846,00 грн. матеріального збитку (т. 1 а.с. 81).

У відповіді на претензію ТДВ «СК «Альфа-Гарант» зазначено, що належне страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль було перераховано 02 липня 2019 року в сумі 1 154,00 грн. на реквізити позивача. Причин для перегляду суми страхового відшкодування немає (т. 1 а.с. 83).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року в справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (т. 1 а.с. 182).

У повідомленні Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 01 липня 2021 року № 19/13/1-18621 зазначено про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з неможливістю безпосередньо оглянути та дослідити об`єкт дослідження, а також відсутність вихідних даних необхідних для проведення дорученої судової експертизи, відповідно до ст. 72 ЦПК України (т. 1 а.с. 199-204).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтями 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.03р. № 142/5/2092), а відповідно до п. 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно-пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18.

У пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) (п. 33.3 ст. 33 вказаного Закону).

Згідно з п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п. 34.2 вказаного Закону).

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п. 34.3 ст. 34 вказаного Закону).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку (п. 36.1 ст. 36 вказаного Закону).

Відповідно до п. 36.7 ст. 36 цього Закону рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Як було встановлено, факт настання страхового випадку сторонами не спростовується і підтверджується постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2019 року в справі № 361/1918/19, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП 06 березня 2019 року. 11 березня 2019 року позивач звернулася до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП та подала заяву про виплату страхового відшкодування, 12 березня 2019 року та 05 квітня 2019 року аварійним комісаром ОСОБА_6 було оглянуто пошкоджений автомобіль позивача для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Тобто позивачем у відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснено дії щодо невідкладного повідомлення страховика про настання страхового випадку, а відповідачем у відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розпочато його розслідування.

Як на підставу відмови у задоволенні позову відповідач посилався на висновок № 105 від 27 червня 2019 року, складений ТОВ «Українська Експертна Компанія», згідно з яким комплекс механічних пошкоджень, наявність яких зафіксована 06 березня 2019 року в Київській області м. Бровари, перехрестя вул. Онікієнка та вул. Москаленка, на транспортних засобах марки RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 , та VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , не могли утворитись, внаслідок описаного механізму пригод їх водіями, оскільки не співпадають по висоті, ширині та характеру утворення, локалізації. Указано, що теоретично, не виключено, що потертості лакофарбового покриття на правому передньому куті переднього бамперу автомобіля позивача могли виникнути при контакті з боковою поверхнею заднього бамперу автомобіля марки RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 119-127).

Перевіривши такі доводи відповідача колегія суддів встановила, що згідно з протоколом огляду автомобіля марки VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , від 12 березня 2019 року, складеного аварійним комісаром ОСОБА_6 , зазначений опис пошкоджень автомобіля у кількості 17 пунктів, в тому числі зазначені пошкодження капоту, передньої правої фари, переднього правового крила, пошкодження подушки безпеки для пішохода, правої форсунки омивача фари, переднього бампера, переднього правого підкрилка, передньої правої двері (т. 1 а.с. 14).

У протоколі огляду автомобіля від 05 квітня 2019 року аварійний комісар ОСОБА_6 повторно оглянувши автомобіль позивача зазначив додаткові пошкодження у кількості 9 пунктів, зокрема, пошкодження передньої панелі, фіксатора правої фари, ущільнювача передніх правих дверей, кожуха подушки безпеки, пильника переднього правого крила та інше (т. 1 а.с. 15).

Вказані протоколи огляду автомобіля аварійного комісара складено у присутності довіреної особи власника автомобіля ОСОБА_7 та ним підписані.

Розмір страхового відшкодування визначено ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі аварійного сертифікату № 18-D/56/7 від 27 червня 2019 року у розмірі 1 154,00 грн.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач погодилась з таким розміром страхового відшкодування.

Так, не погодившись з визначеним відповідачем розміром відшкодування на замовлення позивача ФОП ОСОБА_3 було складено звіт № 00/85.07.19 від 04 липня 2019 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого автомобілю марки VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 ,2017 року випуску. Огляд проводився 03 липня 2019 року в присутності власника. У звіті вказано наступні пошкодження автомобіля, що пов`язані з ДТП: пошкодження двері передньої правої, зруйновано бампер передній, кріплення бампера, повітряний дифузор передній, капот, петлі капота, шарніри, фару праву, форсунку, шланг фари, крило переднє праве, підкрилок передній правий, передню балку, передню панель, стабілізатор передній, систему повітряної подушки, панель крила правого та інше (т. 1 а.с. 17-32).

Заперечуючи проти доводів відповідача та висновків викладених у висновку № 105 від 27 червня 2019 року, складеному ТОВ «Українська Експертна Компанія», представник позивачки - адвокат Кравченко О.М. зазначав про помилковість вихідних даних автомобіля марки RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 зазначених у висновку ТОВ «Українська Експертна Компанія», зокрема, у вищевказаному висновку складеному на замовлення відповідача, дослідження проводилось за невірними даними габаритів застрахованого автомобіля (довжина - 4.21 м., замість фактичної довжини автомобіля який брав участь у ДТП - 4.597м), що призвело до неправильності висновків. Такі доводи позивача обґрунтовані посиланням на наданий до районного суду висновок ФОП ОСОБА_3 від 05 грудня 2019 року, який відповідачем не спростовано (т. 1 а.с. 1-10, 52-78).

У суді першої інстанції за клопотанням позивача в судовому засіданні було допитано експерта-оцінювача ОСОБА_3 , який пояснив, що оглядав обидва пошкоджені автомобілі та за допомогою порівняльного методу дослідження співставляв пошкодження двох автомобілів, які повністю співпадають по висоті, ширині та характеру утворення, що могли утворитись в даному ДТП.

Крім того, як вбачається зі схеми ДТП, долученої до протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції зазначений перелік пошкоджень автомобіля марки VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , що належить позивачу, а саме: праве переднє крило, бампер з правої сторони, права передня фара, кришка капота з правої сторони зверху, подушка безпеки для пішохода (т. 1 а.с. 79).

Оцінивши вищенаведені докази суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що пошкодження автомобіля позивача, зазначені у протоколах огляду автомобіля аварійного комісара ОСОБА_6 від 12 березня 2019 року та 05 квітня 2019 року співпадають з пошкодженнями, описаними у схемі ДТП та у звіті № 00/85.07.19 від 04 липня 2019 року про оцінку вартості матеріального збитку ФОП ОСОБА_3 .

Висновок № 105 від 27 червня 2019 року, складений ТОВ «Українська Експертна Компанія», містить припущення, зокрема, із зазначенням не виключеної можливості утворення де-яких пошкоджень автомобіля позивача при контакті з боковою поверхнею заднього бамперу автомобіля марки RENAULT KENGOO, р.н. НОМЕР_1 під час вищевказаної пригоди (т. 1 а.с. 119-127).

З цих підстав апеляційний суд відхилив доводи ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із посиланням на висновок № 105 від 27 червня 2019 року, складений ТОВ «Українська Експертна Компанія», про те, що пошкодження, які виникли на автомобілі позивача не могли утворитись внаслідок описаного механізму дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі звітом ФОП ОСОБА_3 № 00/85.07.19 від 04 липня 2019 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого автомобілю марки VOLVO V40СС, р.н. НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_2 , коефіцієнт фізичного зносу автомобіля - 0, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 219 804,09 грн. (т. 1 а.с. 17-32).

Відповідач ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не надав об`єктивних доказів чи заперечень на спростування вищевказаного звіту, зокрема, щодо необґрунтованості розміру, вартості робіт, їх переліку, причинно-наслідкового зв`язку від дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06 березня 2019 року.

Доводи апелянта, що експертиза може бути проведена лише за ухвалою суду є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з вини позивача не була проведена автотоварознавча експертиза, призначена судом, не підтверджуються належними і допустимими письмовими доказами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1-2 ст. 367 ЦПК України).

Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з додержанням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача не заявляв про призначення судової експертизи у справі, не зазначено такого клопотання і в поданих до суду апеляційної інстанції апеляційній скарзі із уточненнями (викладенням апеляційної скарги в новій редакції) та доданих до скарги додатках, заявах до апеляційного суду (т. 2 а.с. 20-23,34-45).

Аналізуючи наявні у справі докази, суд врахував також умови реалізації принципу змагальності сторін у цивільному процесі, необхідність додержання принципу справедливості судового розгляду, враховуючи, що суд лише оцінює надані сторонам докази, але сам їх не збирає.

За таких обставин, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд погодився з висновком суду про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у зазначеному позивачем розмірі в межах ліміту страхового відшкодування та з урахуванням виплаченої страховиком суми з вирахуванням франшизи, тобто в розмірі 96 846,00 грн. (100 000,00 грн. - 1 154,00 грн. - 2 000,00 грн.).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення районного суду не підлягає скасуванню в частині задоволення позову про стягнення страхового відшкодування.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди апелянтом не оскаржувалось, тому апеляційний суд не здійснював перевірку рішення в цій частині.

Щодо розподілу судових витрат в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції правильно визначено, що позов задоволено на 76,34 %.

За подання позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 268,46 грн. за вимоги майнового характеру (96 846,00 грн. + 30 000,00 грн. = 126 846,00 грн. ? 1%).

Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 968,34 грн., сплата якого підтверджується квитанцією, яка наявна у матеріалах справи (т. 1 а.с. 96).

Разом з тим, судом першої інстанції помилково стягнуто з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 343,63 грн. виходячи з суми сплаченого позивачем судового збору у більшому, ніж встановлено законом.

Слід зазначити, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 2 343,63 грн. слід змінити, зменшивши розмір судового збору до 968,34 грн.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач заявляла про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 25 038,00 грн. (т. 1 а.с. 9).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надала до суду акт про обсяг наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги №1-08/07/19 від 08 липня 2019 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №1/03 від 03 березня 2020 року на суму 25 038,00 грн., договір про надання правової допомоги №1-08/07/19 від 08 липня 2019 року, додаткову угоду до договору від 08 липня 2019 року №1-08/07/19, ордер на надання правової допомоги серії КС №075550 від 08 липня 2019 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Кравченка О.М. (т. 1 а.с. 88-94).

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

Відповідач подавав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому зазначав, що справа є нескладною, малозначною, провадження по справі є спрощеним, а тому витрати на правничу допомогу є неспівмірними з ціною позову та складністю справи (т. 1 а.с. 142-143а).

Апеляційний суд погодився з висновком районного суду, що клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим, оскільки зважаючи на складність справи, виконані адвокатом позивача роботи з підготовки до справи та збору доказів, а також виходячи з часу, витраченого адвокатом на виконання вказаних робіт, що зазначені в акті виконаних робіт, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проте стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 25 038,00 грн., суд першої інстанції не врахував, що позов було задоволено частково та у такому разі судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, оскільки витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції доведені, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення цих витрат слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до частини задоволених позовних вимог (76,34 %) витрати на правничу допомогу в сумі 19 114,00 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати в суді апеляційної інстанції мають бути віднесені на його рахунок.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст. 376 ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року - змінити в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх розмір з 25 038,00 грн. до 19 114,00 грн. та судового збору, зменшивши його розмір з 2 343,63 грн. до 968,34 грн.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова