Провадження № 2/201/1164/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

05 травня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

08.12.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням (а.с. 2-10).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 13.12.2021р. заявлено самовідвід від розгляду справи (40), у зв`язку із чим справа передана на розгляд судді Наумовій О.С.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 14.12.2021р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 46).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.03.2013р. по справі № 412/330/2012 скасоване рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2012р. і ухвалено нове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на магазин непродовольчих товарів - приміщення № 5 поз. 1-5, загальною площею 54,9 кв.м., ґанок літ. А5 на першому поверсі житлового будинку літ. А- 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши вартість предмета іпотеки у розмірі 994000,00 грн., в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , яка складається з 113233,60 швейцарських франків, що еквівалентно 529 754,70 грн., з яких 110569,35 швейцарських франків, що еквівалентно 517416,40 грн. - заборгованість за простроченим кредитом: 1836,75 швейцарських франків, що еквівалентно 8593,09 грн. - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 586,45 швейцарських франків, що еквівалентно 2743,64 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 214,05 швейцарських франків, що еквівалентно 1001,44 грн. - пеня з несвоєчасне погашення заборгованості за користування кредитом, відповідно до кредитного договору №0 від 20.11.2006 року та договору про відступлення права вимоги від 20.06.2008 року. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

25.12.2013р. позивач зареєстрував з собою право власності на приміщення магазину.

У подальшому позивач продав приміщення ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 30.12.2013р., який потім визнаний недійсним рішенням суду.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2015р. у справі № 200/11556/13-ц за стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в загальній сумі 368 286,30 грн. Вказане рішення ОСОБА_1 виконане повністю, виконавче провадження з його примусового виконання закрите.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.01.2020р. у справі № 200/14524/16-ц, якою скасоване рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2017р., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 320 371,16 грн. - інфляційні втрати та 27 722,84 грн. - 3% річних, а всього 348 094, грн., а також судовий збір в сумі 11 139,00 грн.

Позивачем виконане вказане рішення суду, сплачено шляхом внесення 11.03.2020р. коштів на депозитний рахунок нотаріуса 359 333,00 грн., які перераховані на рахунок ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2020р. у справі № 201/8762/18, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.02.2021р., відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом виселення і стягнення витрат з ОСОБА_2 , з тих підстав, що відповідно до cт. 594 ЦК України ОСОБА_2 правомірно притримує майно до виконання боржником ОСОБА_1 грошового зобов`язання, яке має безпосереднє відношення до спірного магазину. ОСОБА_1 не розрахувався в повному обсязі перед ОСОБА_2 з причини перегляду прийнятих рішень у Верховному Суді.

При цьому, подані позивачем у якості доказів - квитанцію від 11.03.2020р., заяву ОСОБА_2 від 20.05.2020р., платіжного доручення від 22.05.2020р., згідно із якими позивач підтвердив повне погашення заборгованості перед ОСОБА_2 судом взагалі не прийняв до уваги.

З 2014 року і до цього часу ОСОБА_2 постійно користується магазином, хоча позивачем повністю погашені перед ОСОБА_2 всі майнові вимоги, а тому підстави для притримання майна у ОСОБА_2 відсутні.

На підставі викладеного, просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 в житловому будинку літ А-3 нежитловим приміщенням №5 - магазином непродовольчих товарів, який складається з: поз. 1-5, загальною площею 54,9 кв.м., ганок літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом його звільнення в повному обсязі. Також просив компенсувати судові витрати.

Позивач і його представник - адвокат Лежнєв О.І. в судове засідання 05.05.2022р. надали заяву, у якій просив розглядати справу без їх участі, на задоволенні позову наполягали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували (а.с. 74).

Відповідачка в судові засідання, призначені на 14.01.2022р., 28.02.2022р., 05.05.2022р. не з`явилася, про дати, час та місце слухання повідомлялася шляхом направлення судових повісток (а.с. 65-66, 71-72). Крім того, про дату та час розгляду справи відповідачка повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 14, 70). Про причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулася, відзиву на позовну заяву не надала, а також не надала доказів на спростування позиції позивача.

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання втретє не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.03.2013р. по справі № 412/330/2012 скасоване рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2012р. і ухвалено нове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на магазин непродовольчих товарів - приміщення № 5 поз. 1-5, загальною площею 54,9 кв.м., ґанок літ. А5 на першому поверсі житлового будинку літ. А- 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши вартість предмета іпотеки у розмірі 994000,00 грн., в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , яка складається з 113233,60 швейцарських франків, що еквівалентно 529 754,70 грн., з яких 110569,35 швейцарських франків, що еквівалентно 517416,40 грн. - заборгованість за простроченим кредитом: 1836,75 швейцарських франків, що еквівалентно 8593,09 грн. - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 586,45 швейцарських франків, що еквівалентно 2743,64 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 214,05 швейцарських франків, що еквівалентно 1001,44 грн. - пеня з несвоєчасне погашення заборгованості за користування кредитом, відповідно до кредитного договору №0 від 20.11.2006 року та договору про відступлення права вимоги від 20.06.2008 року. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «УкрСиббанк» про зобов`язання прийняти платіж у меншому розмірі, ніж передбачено вимогою відмовлено (а.с. 14 17).

Як установлено судом під час розгляду указаної справи, 20.11.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит на суму 130 490,96 швейцарських франків на строк до 19 листопада 2017 року під 8,49% річних.

З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за цим договором в той же день ОСОБА_2 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки, за яким передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: магазин непродовольчих товарів - приміщення № 5 поз. 1-5 загальною площею 54,9 кв. м, ганок літ. А 5 на першому поверсі житлового будинку літ A-3 по АДРЕСА_2 .

Внаслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором станом на 20.06.2008р. у ОСОБА_2 утворилась заборгованість в розмірі 113233,60 швейцарських франків.

20.06.2008р. банком укладено з ОСОБА_1 договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався погасити перед банком заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором в розмірі 113233,60 швейцарських франків і з моменту погашення цього боргу до нього ОСОБА_1 переходять права банку за цим кредитним договором.

На виконання умов договору про відступлення права вимоги ОСОБА_1 24.07.2008р. внесено кошти у розмірі 114000 доларів США на рахунок банку за погашення кредитної заборгованості, яка виникла у ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 20.11.2006р. згідно умов договору про відступлення права вимоги від 20.06.2008р., що на той час було еквівалентно 113233,60 швейцарських франків (еквівалент 529 754,70 грн.), з яких: 110 596,35 швейцарських франків (еквівалент 517416,40 грн.) - заборгованість за прострочення кредиту; 1 836,75 швейцарських франків (еквівалент 8 593,09 грн.) - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 586,45 швейцарських франків (еквівалент 2 743,64 грн.). - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 214,05 швейцарських франків (еквівалент 1001,44 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

24.07.2008р. між банком і ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав іпотекодержателя за укладеним 20.11.2006р. банком з ОСОБА_2 договором іпотеки, згідно з умовами якого до ОСОБА_1 перейшли права банку як держателя предмета іпотеки, яким забезпечено виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за укладеним нею з банком кредитним договором.

12.10.2010р. ОСОБА_2 , звернулася до ОСОБА_1 із заявою про надання розвернутої інформації щодо заборгованості за кредитним договором, у відповідь на яку 15.10.2010р. ОСОБА_1 під особистий підпис ОСОБА_2 запропоновано останній погасити суму заборгованості.

Однак в подальшому дані вимоги ОСОБА_2 виконані не були.

На виконання вимог частині першої ст. 35 Закону України «Про іпотеку» 18.01.2011р. ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 надіслано письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання в тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

10.02.2011р. ОСОБА_2 направила на адресу ОСОБА_1 телеграму, за змістом якої, вона мала намір погасити заборгованість в строк до 31.03.2011р.

Оскільки ОСОБА_2 в порушення визначеного строку письмові вимоги ОСОБА_1 задоволені не були, відповідно до Закону України «Про нотаріат», останній звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на витребування нерухомого майна, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно із п.5.1. договору іпотеки від 20.11.2006р. у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього Договору іпотеки а саме: випадках, зазначених в п.п 2.1.1- 2.1.2 цього договору іпотеки, у разі порушення позичальником або іпотекодавцем будь-якого зобов`язання. шо забезпечено іпотекою за цим договором іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом повідомлення про застосування застереження вимог іпотекодержателю.

Апеляційний суд дійшов висновку, що з урахуванням вимог ст. 5, ч. 3 ст. 36, ст. 37 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_1 вірно обрано спосіб захисту шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки і належить іпотекодавцю ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 21.09.2004р. замість договору дарування від 25.12.2001р., реєстраційний № 7544068.

Оскільки на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції заборгованість ОСОБА_2 погашена не була, заявлена вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нерухоме майно, не суперечить вимогам чинного законодавства та відповідає умовам укладеного договору іпотеки, оскільки містить відповідне застереження щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: п.п. 4.6. 5.4. якими передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Щодо рішення суду першої в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 прийняти платіж у меншому розмірі, ніж передбачено вимогою, колегія суддів погодилася із висновком суду першої інстанції, зазначивши, що на час укладання договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, дії позивача не суперечили чинному законодавству та не порушували права та інтереси інших осіб.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо сплати у період з 20.06.2008р. по 25.07.2008р. коштів на виконання договору про надавання споживчого кредиту у розмірі 25 800 доларів США, які повинні бути враховані в загальну суму заборгованості, розмір якої фактично складає у меншому розмірі, ніж вимагає ОСОБА_1 , що на думку скаржника є підставою для відмови в позові, є помилковими, оскільки були предметом перевірки під час судового засідання та висновків суду не спростовують.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником АКІБ «УкрСиббанк» надані документи, з яких вбачалося, що на час укладання банком та ОСОБА_1 договору про відступлення права вимоги 20.06.2008р., у ОСОБА_2 існувала заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 20.11.2006р. у розмірі 124989,73 швейцарських франків, що еквівалентно 1 058 103,68 грн. Станом на 25.07.2008р. ОСОБА_1 проведено повне погашення кредитної заборгованості за договором від 20.11.2006р, у зв`язку з чим, кредитна справа була закрита. Згідно наданої представником банку довідки-розрахунку, загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 25.07.2008р. складав 110 596,35 швейцарських франків - заборгованості за кредитом; 17931,12 швейцарських франків -заборгованості по процентам за користування кредитом та 3 737.52 грн. пені, тобто позивачем фактично було погашено заборгованість у більшому розмірі, ніж зазначену в договорі про відступлення права вимоги. З огляду на ці обставини у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 та зобов`язання ОСОБА_1 прийняти певний платіж.

Судом встановлено (перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень), що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2015р. у справі № 200/11556/13-ц, ухваленим у даній цивільній справі, уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені в повному обсязі, а саме, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в розмірі 364 845 грн. 30 коп. та судовий збір в розмірі 3 441 грн., а всього 368 286 грн. 30 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2015р. рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2015р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.03.2016р. рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2015р. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2015р. залишено без змін.

Ухвалю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2016р. скасовані заходи по забезпеченню позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів, застосовані ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.09.2013 року у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, а саме: магазин непродовольчих товарів - приміщення №5 поз.1-5, загальною площею 54,9 кв.м., ганок літ. а5 на першому поверсі житлового будинку літ. А-3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно із даним судовим рішенням, постановою головного державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пасовою О.О. від 09.06.2016р. за виконавчим листом №200/11556/13-ц, виданим 07.06.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в загальній сумі 368 286,30 грн., було відкрито виконавче провадження № 51384211 та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду.

Відповідно до банківської квитанції 06.07.2016р. № 0.0.578765053.1 ОСОБА_1 добровільно в повному обсязі 06.07.2016р. було сплачено за реквізитами, вказаними державним виконавцем у супроводженому листі до постанови про відкриття виконавчого провадження, на користь ОСОБА_2 заборгованість в загальній сумі 368 286,30 грн. Сплату ОСОБА_1 у повному обсязі заборгованості у зазначеній сумі на виконання вищевказаного рішення суду підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_2 .

Постановою головного державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пасовою О.О. від 18.07.2016 року виконавче провадження закрито в зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі виконавчого документу.

Судом встановлено (перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень), що рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19.07.2017р. по цивільній справі № 200/14524/16-ц задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто на її користь з відповідача інфляційні втрати в розмірі 23 277,02 грн., 3% річних в розмірі 6 780,50 грн.

Однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.01.2020р. рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2017р. скасовано. Позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 320 371,16 грн. - інфляційні втрати та 27 722,84 грн. - 3% річних, а всього 348 094,00 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, розрахунок індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, слід здійснювати від дати державної реєстрація права власності за відповідачем на магазин - 25 грудня 2013 року і до 06 липня 2016 року дати переведення ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 368 282,83 грн. на рахунок ВДВС.

Постановою Верховного Суду від 26.01.2021р. постанову Дніпровського апеляційного суду від 28.01.2020р. залишено без змін.

ОСОБА_1 згідно корінця квитанції № 1 від 11.03.2020р. внесено на депозитний рахунок приватного нотаріуса Дніпровського МНО Румянцевої І.О. на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 28.01.2020р. по цивільній справі № 200/14524/16-ц грошові кошти у розмірі 359 333,00 грн. на користь ОСОБА_2 (а.с. 32).

ОСОБА_2 20.05.2020р. звернулася із заявою до приватного нотаріуса Румянцевої І.О. про перерахування на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 359 333,00 грн. (а.с. 33).

Згідно платіжного доручення № 1 від 22.05.2020р. грошові кошти у розмірі 359 333,00 грн. на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 28.01.2020р. (вказано у призначенні платежу) перераховані на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 (а.с. 34).

Також судом встановлено (перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень), що ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом виселення з нежитлового приміщення і стягнення витрат (справа № 201/8762/18 а.с. 35 38), мотивувавши позов тим, що ОСОБА_1 в 2013 році набув право власності на нерухоме спірне майно (прав визнано апеляційним судом Дніпропетровської області (ухвала суду № 412/330/2012 від 29.03.2013р.) та зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачем неодноразово були зроблені звернення до відповідача про звільнення приміщення, яке вона незаконно займає майже п`ять років, влаштувавши там магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по продажу одягу, здійснюючи в ньому підприємницьку діяльність, та отримуючи при цьому доходи. Про це свідчить рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2013р. ОСОБА_2 ігнорує його звернення, чим порушує право власності позивача вільно володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Листом повідомленням від 18.09.2013р. відповідачка повідомила позивача, що відповідно до ст. 594 ЦК України вона притримує дане нерухоме майно до погашення позивачем заборгованості перед нею в розмірі 464 245.30 грн. як безпідставно набутих коштів, як вона вважала. В подальшому розмір даної суми позивачем оскаржено і відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 17.08.2015р. по справі № 200/11556/13-ц та ухвали апеляційного Дніпропетровської області від 24.11.2015р., який залишив дане рішення без змін, з позивача стягнуто на її користь 368 286,30 грн. Рішення суду позивач виконав в повному обсязі, що підтверджується банківською квитанцією № 578765035.1 від 06.07.2016р. та постановою про закінчення виконавчого провадження від 18.07.2016р. Виходячи з цього ОСОБА_4 не має жодних підстав притримувати і користуватися майном яке їй не належіть. Тому позивач вважав, що порушені його права, у зв`язку з чим звернувся до суду із позовом про витребування нерухоме майно із чужого незаконного володіння шляхом виселення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2020р. по справі № 201/8762/18, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.02.2021р. у задоволенні позову відмовлено (а.с. 35 38).

Так, судом у даній справі встановлено, що листом повідомленням від 18.09.2013р. ОСОБА_2 повідомила позивача, що відповідно до ст. 594 ЦК України вона притримує дане нерухоме майно до погашення позивачем заборгованості перед нею в розмірі 464 245,30 грн. як безпідставно набутих коштів, як вона вважала.

В подальшому розмір даної суми позивачем оскаржено.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19.07.2017р. по цивільній справі № 200/14524/16-ц (провадження 2/200/323/17) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 позовні вимоги задоволено частково і стягнуто з відповідача лише 30 608,72 грн. Предметом позову було стягнення з позивача на користь відповідача - 327 241,83 грн. інфляційних витрат та 31246,75 грн. 3% річних. На сьогоднішній день це рішення набрало законної сили, але відповідачем подана касаційна скарга на зазначене рішення в зв`язку з неповним стягненням. Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду, на підставі ухвали від 12 березня 2018 року по справі № 200/14524/16-ц провадження № 61- 843св18 призначив касаційну скаргу до розгляду.

Тобто, на сьогоднішній день у позивача є заборгованість перед відповідачем, як найменше в 30608,72 грн., і ця заборгованість має безпосереднє відношення до спірного магазину непродовольчих товарів. Тому суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач правомірно притримувала майно до повного погашення позивачем своїх зобов`язань, що не суперечить вимогам ст. 594 ЦК України.

Отже, Дніпровський апеляційний суд у постанові від 16.02.2021р. по справі № 201/8762/18 дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не розрахувався в повному обсязі із ОСОБА_2 , тому остання скористалася правом на притримання майна до повного погашення ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед ОСОБА_2 .

Разом із тим, у подальшому на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 28.01.2020р. по цивільній справі № 200/14524/16-ц, залишеною без змін Постановою Верховного Суду від 26.01.2021р., якою із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 348 094,00 грн., ОСОБА_1 11.03.2020р. сплачено ОСОБА_2 через нотаріуса 359 333,00 грн., які остання 20.05.2020р. отримала на свій розрахунковий рахунок.

Таким чином, зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 щодо погашення заборгованості за спірний магазин виконані повністю, а тому відпали підстави для приймання ОСОБА_2 спірного приміщення магазину.

Як вказує позивач, ОСОБА_2 продовжує користуватися належним йому на праві власності майном, чого ОСОБА_2 не спростовано.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічний принцип закріплено у ч.1 ст. 321 ЦК України.

За змістом ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, зміст права власності становлять правомочності володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Під володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном слід розуміти усвідомлену юридично гарантовану можливість мати річ у своєму фактичному виключному господарському пануванні, юридично забезпечену можливість застосовувати корисні властивості речі та юридично забезпечену можливість визначати подальшу долю майна шляхом вчинення щодо нього юридичних актів.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має праві вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 391 ЦК України та виходячи з її назви (захист прав власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння), нею встановлено речовий спосіб захисту права власника від порушень, які не пов`язані з позбавлення власника правомочності володіння, а спрямований на захист його правомочностей користування та розпорядження майном.

Оскільки позбавити власника, без позбавлення самого правового титулу правомочності володіння спірним нежитловим приміщенням як нерухомим майном в силу його специфіки неможливо, у випадку безпідставного знаходження у ньому відповідача, має місце саме створення перешкод у користуванні та розпорядженні приміщенням без позбавлення володіння.

Належним способом захисту при цьому є встановлений ст. 391 ЦК України негаторний позов про усунення перешкод у користуванні власником майна, під який підпадає вимога про звільнення відповідачем приміщення.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Отже, задоволення негаторного позову можливе за сукупності двох підстав: наявності у позивача права вимоги усунення перешкод та вчинення перешкод відповідачем (аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі № 907/791/17, від 17 липня 2019 року по справі № 910/9110/18 та від 25 лютого 2020 року по справі № 911/816/19).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року по справі № 653/1096/16-ц зробила висновок, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Також, аналогічна правова позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 924/1220/17.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що з моменту набуття позивачем права власності на зазначений об`єкт нерухомості і по даний час, останній позбавлений можливості в повній мірі реалізувати своє право власності, зокрема користуватись та розпоряджатись належним йому майном з огляду на те, що відповідачка не звільнила його та продовжує ним користуватись без будь-яких правових на те підстав, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та зобов`язання відповідачку ОСОБА_2 звільнити спірне приміщення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. (а.с. 11).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в житловому будинку літ А-3 нежитловим приміщенням №5 - магазином непродовольчих товарів, який складається з: поз. 1-5, загальною площею 54,9 кв.м., ганок літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його звільнення в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 13 травня 2022 року.

Суддя О.С. Наумова