КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022року місто Київ

справа № 760/31030/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А, повний текст рішення складено 15 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва», Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про визнання права користування квартирою та визнання наймачами квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивачОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову просила:

визнати за нею та малолітньою ОСОБА_3 , 2021 року народження право користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 45,15 кв.м;

визнати її та малолітню ОСОБА_3 , 2021 року народження наймачами вказаної квартири, шляхом внесення змін до договору найму житлового приміщення (ордер на житлове приміщення №152146).

В обгрунтування вимог посилалася на те, що 23 червня 1964 року ОСОБА_5 був виданий ордер №152146 на вселення у квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею були зареєстровані її діти: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дядько позивача - ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_8 .

Зазначала, що у її батька ОСОБА_9 двоє дітей: вона та її брат ОСОБА_10 .

Посилалася на те, що фактично у спірній квартирі проживав її батько, а вона зі своєю сім`єю (чоловіком та донькою) безперервно проживає у ній з листопада 2011 року.

Вказувала, що на даний час у квартирі залишився зареєстрований лише її дядько ОСОБА_4 , який не проживає у квартирі та не несе тягар її утримання.

Зазначала, що за час проживання у цій квартирі її батько намагався перевести на себе особовий рахунок та зареєструвати її в квартирі, але братии батька, які були зареєстровані в квартирі, не підтримують сімейних зв`язків, контакти з ними відсутні, що постійно ускладнювало користування квартирою, а тому без згоди всіх квартиронаймачів батько не зміг провести необхідні реєстраційні дії.

Посилалася на те, що в зв`язку з тим, що місцезнаходження дядька ОСОБА_4 невідомо, отримати його згоду на реєстрацію у квартирі неможливо, а тому виникла необхідність у зверненні до суду.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач вселилась в квартиру, як член сім`ї, тобто, на законних підставах та не враховано тривалість проживання позивача у спірному приміщенні.

Вказувала, що позивач безперервно проживала в квартирі з батьком з 2011 року, тобто більше 10 років. 16 жовтня 2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та продовжувала проживати в зазначеній квартирі, де і народилась її дочка ОСОБА_3 .

Зазначала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що якщо особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Посилалася на те, що місце реєстрації позивача не придатне для спільного проживання великої кількості осіб.

Вказувала, що судом не враховано, що на момент винесення рішення позивач та її дитина не були зареєстровані в іншому житловому приміщенні, не враховано, що дитина не мала на момент винесення рішення ні приватизованого або іншого майна у власності, ні місця реєстрації, тобто рішення прийняте без урахування інтересів дитини, чим погіршило умови життя дитини.

07 жовтня 2022 року від відповідача Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до суду апеляційної інстанції надійшов відзиви на апеляційну скаргу, в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказував на те, що доводи позивача, що вона вселилася в спірну квартиру з дотриманням правил, передбачених статтями 65,65 ЖК України є безпідставними та не доведені належними доказами.

24 жовтня 2022 року відповідач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що ОСОБА_1 не доведено набуття права користування спірною квартирою у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представники відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва», Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

А відтак, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно зі статтею 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64, 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разомз наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім'ї наймача, в розумінні частини другої ст.64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2020 року у справі №205/6201/17, від 21 травня 2020 року справі № 199/91418/16-ц, від 18 травня 2022 року у справі №463/2277/20-ц.

Згідно з статтею 106 ЖК України будь-який член сім'ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення.

Виходячи з принципу рівності прав та обов'язків наймача та членів його сім'ї, визначеного в статті 64 ЖК України, члени сім'ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму.

Причиною для зміни договору найму може бути смерть наймача.

Право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім'ї наймача, які залишились проживати у приміщенні.

У разі наявності спору, він може бути вирішений в судовому порядку.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставіордеру №152146 від 23 червня 1964 року, квартира АДРЕСА_1 була надана бабусі позивача - ОСОБА_5 на сім'ю з трьох осіб: вона - ОСОБА_5 та двоє синів: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Згідно довідки ЖЕД №904 від 16 листопада 2016 року №6935 у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дядько позивача - ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_8 .

З витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва №75746614 від 14 грудня 2021 року вбачається, що в спірній квартирі станом на 14 грудня 2021 року зареєстрований лише відповідач ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва №75746502 від 14 грудня 2021 року, позивач ОСОБА_1 з 29 жовтня 1990 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 . Також у вказаній квартирі зареєстрована і дочка позивача ОСОБА_3 з 22 квітня 2021 року.

На підставі Розпорядження органу приватизації Жовтневої районної в місті Києві державної адміністрації №443 від 31 січня 2000 року квартира АДРЕСА_3 була передана у спільну часткову власність ОСОБА_12 - матері позивача, позивачу та її брату ОСОБА_10 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що вона безперервно проживала у спірній квартирі разом з батьком з 2011 року. 16 жовтня 2020 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та продовжувала проживати у вказаній квартирі. Вказувала, що за час проживання у квартирі її батько намагався перевести на себе особовий рахунок та зареєструвати її в квартирі, але брати батька, які були зареєстровані в квартирі, не підтримують сімейних зв`язків, контакти з ними відсутні, що постійно ускладнювало користування квартирою, а тому без згоди всіх квартиронаймачів батько не зміг провести необхідні реєстраційні дії.Зазначала, що фактично її проживання у квартирі ніким не оспорювалося.

На підтвердження своїх доводів про те, що позивач разом з дочкою проживають у спірній квартирі, остання надала:

акт, складений дільничним офіцером поліції відділу поліції №2 Солом'янського УП ГУНП у м. Києві від 02 листопада 2021 року, згідно якого встановлено, що в житловій квартирі АДРЕСА_1 станом на 02 листопада 2021 року проживає ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_11 та їх дочкою ОСОБА_3 . Зазначено, що ОСОБА_1 проживає у квартирі з листопада 2011 року;

постанову Святошинського райнного суду міста Києва від 29 липня 2019 року у справі №759/11901/19 про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в якій місцем проживання останньої зазначено: АДРЕСА_2 ;

договір купівлі-продажу №ФБшФТ-0725-34420601 від 17 грудня 2019 року, укладений між ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» та ОСОБА_1 , в якому місцем проживання останньої зазначено: АДРЕСА_2 ;

витяг з історії розвитку дитини ОСОБА_3 , в якому місцем проживання дитини зазначено: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, вказані докази не підтверджують факту того, що позивач вселилася в спірну квартиру як член сім'ї наймача та за наявності на це згоди всіх членів сім'ї наймача.

Інших доказів на підтвердження позовних вимог стороною позивача надано не було.

Відповідно позивач не набула права користування спірною квартирою у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції на питання суду представник позивача вказала, що інших доказів, ніж у матеріалалх справи на підтвердження того, що позивач вселилася у спірну вкартиру зі згоди членів сім'ї наймача не має.

Та обставина, що позивач фактично проживала у спірному житловому приміщенні не свідчить про дотримання нею передбачених Законом правил вселення у квартиру та про набуття права користування даною квартирою.

Також судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивач була зареєстрована з 1990 року і до 28 червня 2022 року в квартирі АДРЕСА_3 . У вказані квартирі з моменту народження і до ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрованан в малолітня донька позивача ОСОБА_3 , 2021 року народження.

При цьому, позивач, будучи свіввласником квартири АДРЕСА_3 у період з 1990 року і до 28 червня 2022 року і навіть після припинення її реєстрації за вказаною адресою зберігає за собою право користування у вказаній квартирі.

Оскільки стороною позивача не було надано належних доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 та її малолітня дитина ОСОБА_3 , 2021 року народження вселилися в спірну квартиру як члени сім'ї наймача та за наявності згоди всіх членів сім'ї наймача, при цьому позивач зберігала за собою право користування на іншу жилу площу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підста вдля задоволення позову про визнання права користування квартирою та визнання наймачами квартири.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач вселилась в квартиру, як член сім`ї, тобто, на законних підставах та не враховано тривалість проживання позивача у спірному приміщенні, колегія суддів відхиляє, оскільки проживання у квартирі не підтверджує факту спільного користування позивачем нарівні з померлими наймачами усіма правами та обов'язками, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було враховано, що дитина не мала на момент винесення рішення ні приватизованого або іншого майна у власності, ні місця реєстрації, тобто рішення прийняте без урахування інтересів дитини, чим погіршило умови життя дитини є неспроможними, оскільки позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 , отже дитина має право проживання разом з її матір'ю або батьком.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: