Номер провадження: 22-ц/813/1256/22
Справа № 509/4886/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивачів: Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області про визнання договору недійсним, визнання договорів укладеним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивачів: Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області, в якому просили:

- визнати недійсним договір на послуги централізованого водопостачання і водовідведення №0104/1 від 29.01.2015р., укладений ОСББ «Бриз-5» з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» з моменту його укладення;

- визнати укладеним з 07.11.2017р. договір про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж між власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», згідно типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630;

- зобов`язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» відкрити особовий рахунок ОСОБА_3 на послуги централізованого водопостачання і водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж та прийняти квартирний засіб обліку спожитих послуг на абонентський облік;

- визнати укладеним з 07.11.2017р. договір про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж між власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», згідно типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630;

- зобов`язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» відкрити особовий рахунок ОСОБА_4 на послуги централізованого водопостачання і водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж та прийняти квартирний засіб обліку спожитих послуг на абонентський облік;

- визнати укладеним з 07.11.2017р. договір про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж між власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», згідно типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630;

- зобов`язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» відкрити особовий рахунок ОСОБА_2 на послуги централізованого водопостачання і водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж та прийняти квартирний засіб обліку спожитих послуг на абонентський облік;

- визнати укладеним з 07.11.2017р. договір про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж між власником квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», згідно типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630;

- зобов`язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» відкрити особовий рахунок ОСОБА_1 на послуги централізованого водопостачання і водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж та прийняти квартирний засіб обліку спожитих послуг на абонентський облік.

Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що договір від 29 січня 2015 року № 0104/1 про колективне споживання співвласниками будинку послуг централізованого водопостачання і водовідведення разом із додатковими угодами до нього, укладений між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСББ «Бриз-5», є незаконним та не відповідає вимогам законодавства. Позивачі вважають, що Інфоксводоканал повинен був укласти з ними прямі договори про індивідуальне споживання вказаних послуг на основі типового договору, який є публічним та договором приєднання.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 листопада 2019 року та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 18.10.2022 року на 15.00 годину не з`явилися, про причини не явки не повідомили, заяв про неможливість прийняття участі у розгляді справи в режимі відеоконференції або про відкладення розгляду справи, не подали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин не взяття участі сторін у судовому засіданні 18.10.2022 року судом апеляційної інстанції не встановлена, приймаючи до уваги, що апелянти реалізували право на викладення відповідних аргументів в їхній спільній апеляційній скарзі, а відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових письмових поясненнях, а також враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, колегія суддів вважає, що спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 10.02.2012 року № 398-VІ призначено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5» балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку, розташованого на території Таїровської селищної ради за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, жилмасив Чорноморка, вул. Сьома, 5;

- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є власниками (співвласниками) квартир відповідно АДРЕСА_5 , 35, 58, АДРЕСА_4 (т.1 а. с. 15-18);

- між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСББ «Бриз-5», як з балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_6 , було укладено договір про колективне споживання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 0104/1 від 29.01.2015 року;

- додатковими угодами між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСББ «Бриз-5» № 1837 від 21.07.2015 року, № 2372 від 02.12.2015 року, № 4702 від 23.05.2017 року продовжено строк дії договору № 0104/1 від 29.01.2015 року про колективне споживання послуг централізованого водопостачання та водовідведення до 31.08.2017 року;

- у період з січня 2015 року до липня 2017 року ОСОБА_3 , а в подальшому і ініціативна група співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_6 зверталися до Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації, філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) із зверненнями щодо укладення договорів з філією «Інфоксводоканал», на які зазначені органи та державні установи надавали мотивовані відповіді зокрема про порядок укладення такого договору (т. 1 а.с. 19-35).

Колегія суддів виходить за наступного.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, урегульовано Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність", Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Законом України "Про теплопостачання" та Правилами.

Згідно зі статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні-послуги" та пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (далі - Правила) затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів від 14 січня 2009 року № 5, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно зі статтею 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: 1) розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; 2) визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; 3) обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; 4) визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком; 5) проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт; 6) визначення дати та місця проведення наступних зборів співвласників; 7) визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» в редакції на час спірних правовідносин, визначено вичерпний перелік договорів, які укладаються підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, зокрема з:

підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або центральним водовідведенням;

підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг питного водопостачання та/або централізованого водовідведення;

об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами ат іншими об`єднаннями власників житла яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набув чинності з 02.08.2017 року:

вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом;

вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності);

вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів;

зовнішні інженерні мережі - зовнішні теплові мережі (крім мереж систем автономного теплопостачання), зовнішні мережі гарячого водопостачання (крім мереж систем автономного гарячого водопостачання), зовнішні водопровідні мережі (крім мереж систем автономного водопостачання) до вузла комерційного обліку;

кінцевий споживач комунальної послуги (далі - споживач) - особа, яка здійснює кінцеве споживання комунальної послуги для власних потреб та є стороною договору про надання відповідної комунальної послуги як споживач (або є співвласником багатоквартирного будинку, об`єднання співвласників або управитель якого уклали відповідний договір про надання комунальної послуги в інтересах співвласників) згідно із Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Для здійснення розподільного обліку споживачами вважаються також власники майнових прав на об`єкти нерухомого майна в завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано (п. п. 4-8 ст.1).

Комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки (ч.1 ст.9).

Обсяги спожитої у будівлі гарячої, питної води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляються між споживачами з урахуванням того, що:

1) у разі якщо частина води була витрачена на полив клумб і газонів, прибирання місць загального користування тощо та/або гарячої води - на прибирання місць загального користування тощо, обсяг відповідно питної, гарячої води, що розподіляється між споживачами, зменшується на обсяг, витрачений на такі загальнобудинкові потреби, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку;

2) у разі якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби) розподіляється між споживачами відповідно до обсягу споживання за показаннями вузлів розподільного обліку.

Якщо виникає різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої, питної води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку, така різниця розподіляється відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

3) у разі якщо жодне приміщення у будівлі не оснащене вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби) розподіляється між споживачами пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами;

4) у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами (ч. 3 ст. 10).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Так, типовий договір про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення запропонований у редакції постанови КМУ № 630 від 21.07.2005р. «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (надалі за текстом Правила).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1875-IV споживачем визначено фізичну чи юридичну особу, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Встановивши обставини справи та застосувавши до спірних правовідносин на час їх виникнення норми матеріального права, які їх регулюють, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСББ «Бриз-5», як юридична особа і балансоутримувач багатоквартирного будинку, може бути стороною договору про надання житлово-комунальних послуг і виступати в якості колективного споживача послуг водопостачання та водовідведення.

Як вбачається зі змісту заявленого позову, позивачі оскаржують саме право голови правління ОСББ «Бриз-5» підписувати договір з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», посилаючись на п.4.6. статуту ОСББ (вважаючи, що це право належить виключно колегіальному органу ОСББ Правлінню), а також на те, що такий договір не відповідає типовому, затвердженому Правилами, що на думку позивачів є підставою вважати такий договір та всі його додатки недійсними на підставі статей 203, 215 та 228 ЦК України.

В розумінні ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.

За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Порядок створення ОСББ регламентується Законом «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (надалі Закон № 2866) та Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (надалі Закон № 755).

ОСББ юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (ст. 1 Закону № 2866).

Об`єднання створюється як неприбуткове товариство для здійснення функцій, визначених законом. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне ОСББ. Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об`єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне ОСББ (ст. 4 Закону № 2866).

Відповідно до статті 10 Закону № 2866 органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання.

Відповідно до п.16. розділу ІІІ Типового статуту, затвердженого Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства, від 27.08.2003 року № 141 «Про затвердження Типового статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя», Правління зі свого складу обирає голову правління та його заступника.

На виконання своїх повноважень голова правління, зокрема, діє без доручення від імені об`єднання та укладає в межах своєї компетенції договори і вчиняє інші правочини відповідно до рішень правління.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України, має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Суд встановив, що позивачі є власником квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, зокрема з водопостачання та водовідведення у багатоквартирному будинку, де ОСББ "Бриз-5" будучи балансоутримувачем цього будинку, уклало з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» договір про колективне споживання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Позивач ОСОБА_3 особисто, а також в складі ініціативної групи співвласників багатоквартирного будинку протягом січня 2015 - липня 2017 років неодноразово звертався до КП "Чорноморськводоканал" щодо укладення договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення, на які було йому надано відповіді про порядок укладення такого договору.

ОСББ "Бриз-5" є виконавцем послуг з водовідведення та водопостачання на підставі договору про надання цих послуг, укладеним з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» № 0104/1 від 29 січня 2015 року, в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_6 .

ОСББ "Бриз-5", як юридичну особу створено співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_6 18 грудня 2011 року для забезпечення і захисту своїх прав та дотримання їх обов`язків, належного утримання та використання неподільного загального майна житлового комплексу, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» є виконавцем послуг перед ОСББ " Бриз-5" лише до точки розподілу - це місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання та розміщена за територією будинку.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, вірно застосувавши норми, які регулюють спірні правовідносини, дослідивши правові підстави, на які посилалися позивачі заявляючи вимоги про визнання договору недійсним, набув обґрунтованого висновку, що:

- ОСББ «Бриз-5», як юридична особа і балансоутримувач багатоквартирного будинку, може бути стороною договору про надання житлово-комунальних послуг і виступати в якості колективного споживача послуг водопостачання та водовідведення і підписуючи 29.01.2015 року договір про колективне споживання співвласниками будинку послуг централізованого водопостачання і водовідведення з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» голова правління ОСББ «Бриз-5» діяв відповідно до статутних завдань очолюваного ним ОСББ;

- позивачі не довели, що підписання головою договору ОСББ «Бриз-5» про колективне споживання співвласниками будинку послуг централізованого водопостачання і водовідведення було спрямовано і у причинному взаємозв`язку призвело до порушення їх (позивачів) прав взагалі та конституційних прав і свобод людини і громадянина зокрема, а також спрямування оспорюваного договору на знищення, пошкодження майна позивачів, як фізичних осіб чи незаконне заволодіння їхнім майном тощо.

Тому висновки суду в цій частині відповідають встановленим у справі обставинам і засновані на законодавстві.

Що стосується вимог про визнання договорів про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж між позивачами, як власниками (співвласниками) квартир в будинку АДРЕСА_6 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», згідно типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 укладеними з 07.11.2017 року, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону № 2918-III послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору з:

- підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням;

- підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення;

- об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення на підставі укладених ними договорів;

- власниками будинків, що перебувають у приватній власності;

- індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Між тим, частину першу статті 19 доповнено абзацом шостим згідно із Законом України від 09.11.2017 року № 2189-VIII, але ці зміни введені в дію з 01.05.2019 року, враховуючи зміни, внесені Законом України від 07.06.2018 року № 2454-VIII).

Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання та/або водовідведення або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Суд вірно зазначив, що законодавець унормував обов`язок підприємства питного водопостачання укладати договори на послуги з централізованого питного водопостачання з індивідуальними споживачами лише з 01.05.2019 року, тобто з дати, коли набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VІІІ (надалі Закон № 2189-VІІІ), тобто у новій редакції.

Відповідно до п. 9 ч.2 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього ж Закону збори співвласників можуть скликатися ініціативною групою у складі не менше трьох співвласників або управителем, обраним відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. ч. 8-9 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» якщо під час проведення зборів співвласників для прийняття рішення не набрано встановленої частиною шостою цієї статті кількості голосів "за" або "проти", проводиться письмове опитування співвласників, які не голосували на зборах. Письмове опитування співвласників проводиться протягом 15 календарних днів з дати проведення зборів співвласників.

Якщо протягом цього строку необхідної кількості голосів "за" не набрано, рішення вважаються неприйнятими. Письмове опитування співвласників проводиться ініціативною групою та іншими співвласниками за бажанням.

Письмове опитування може проводитися щодо одного або декількох питань одночасно. Питання - це текст, у якому викладається пропозиція у вигляді резолюції, щодо якої учаснику опитування пропонується відповісти "за", "проти" або "утримався". Питання повинно мати чітке і зрозуміле формулювання, що не допускає різних тлумачень.

Письмове опитування співвласників проводиться шляхом власноручного заповнення ними листків опитування, в яких зазначаються день опитування, прізвище, ім`я, по батькові співвласника, документ, що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення, номер квартири або нежитлового приміщення, загальна площа квартири або нежитлового приміщення, документ, що надає повноваження на голосування від імені співвласника (для представників), відповідь співвласника на питання "так", "ні" або "утримався", особистий підпис співвласника та особи, яка проводила опитування.

Голосування від імені співвласника представником здійснюється в порядку представництва згідно з вимогами цивільного законодавства. Кожен співвласник, який має право голосу, може реалізувати це право під час проведення такого опитування лише один раз з одного питання.

Забороняється в процесі проведення письмового опитування співвласників примушувати їх до голосування за або проти прийняття відповідного рішення чи винагороджувати їх за це в будь-якій формі.

За результатами підрахунку результатів письмового опитування співвласників особи, які проводили письмове опитування, вносять його результати до протоколу зборів та підводять загальні підсумки голосування щодо всіх питань.

Під час підрахунку голосів враховуються і голоси, подані на зборах співвласників, і голоси співвласників, отримані під час проведення письмового опитування.

Листки письмового опитування співвласників пронумеровуються, прошнуровуються та додаються до відповідного протоколу зборів.

Протокол зборів співвласників з питань, зазначених у пунктах 2 і 3 частини другої цієї статті, складається не менш як у двох примірниках, один з яких зберігається в управителя, а другий передається на зберігання виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради за місцем розташування багатоквартирного будинку, який розміщує результативну частину рішення, прийнятого зборами співвласників, на своєму офіційному веб-сайті.

Порядок зберігання виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад протоколів зборів співвласників та розміщення ними на офіційному веб-сайті інформації про рішення, прийняті такими зборами, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивачами до справи надано завірену копію протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_6 від 13.03.2016 року за підписом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про перехід власників квартир та нежитлових приміщень на прямі договори про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення із застосуванням тарифу 11,48 грн. за кубометр. Крім того, додані листки опитування мешканців будинку на протязі з 14 по 20.03.2016 року (т.1 а. с. 59-63).

Разом з тим, до справи не надано доказів передачі належним чином оформленого протоколу до виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради за місцем розташування багатоквартирного будинку і доказу розміщення результативної частини рішення, прийнятого зборами співвласників, на своєму офіційному веб-сайті.

Також до матеріалів справи не надано доказів, що даний протокол загальних зборів з листами опитування та підтвердженням розміщення виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування багатоквартирного будинку на офіційному веб-сайті результативної частини рішення, прийнятого зборами співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_6 від 13.03.2016 року надавався у складі переліку необхідних документів до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал».

Між тим, зі змісту численних відповідей ОСОБА_3 протягом 2015-2017 років з боку Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) вбачається, що зазначені органи та державні установи постійно звертали увагу на необхідність дотримання порядку переходу на прямі договори з мешканцями багатоквартирного будинку, для чого до відповідної заяви ОСББ «Бриз-5» до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» необхідно було додати завірену копію рішення загальних зборів про перехід мешканців на прямі розрахунки із зазначенням вартості оплати за діючим тарифом 11,48 грн. за кубометр, а від самих мешканців крім заяви, також копію техпаспорту квартири (нежитлового приміщення) та ідентифікаційного коду власника (співвласників), довідки про кількість зареєстрованих осіб, які фактично мешкають у квартирі, довідки про їхні пільги (за наявності), актив про введення в експлуатацію квартирних лічильників холодної води та їх паспортів.

Проте доказів подання відповідних документів до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» від ОСББ «Бриз-5» та від самих позивачів, останніми до справи не додано.

Отже, ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» не відмовило позивачам в укладенні прямих договорів, а у відповідях на звернення ОСОБА_3 повідомляло про виконання ними обов`язкових умов для укладення таких договорів, яких позивачі не виконали.

Виконання передбачених законодавством обов`язків та дотримання умов законодавства України, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, створює умови для реалізації права власників квартир на укладення індивідуальних договорів з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал».

Схожі по суті висновки за схожих обставин справи викладені у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 501/2259/17.

Враховуючи наведене вище, висновок районного суду про відмову у задоволенні вимог про визнання договорів про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж між позивачами, як власниками (співвласниками) квартир в будинку АДРЕСА_6 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», згідно типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 є обгрунтованим та таким, що відповідає встановленим у справі обставинам і заснований на законодавстві.

Крім того, як вбачається з наданих апеляційному суду ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» додаткових відомостей та з завірених копій розрахункових документів, після закінчення 31.08.2017 року строку, до якого було продовжено строк дії договору № 0104/1 від 29.01.2015 року, звіти з водокористування надавалися до грудня 2017 року, після чого до лютого 2018 року показники вузла обліку багатоквартирного будинку надсилалися на офіційний сайт філії, а у подальшому знімалися контрольні зйомки показників вузла обліку та до 01.03.2021 року здійснювалися нарахування за послуги. Оплата за послуги здійснювалася ОСББ «Бриз-5» та окремими мешканцями на особовий рахунок № НОМЕР_1 .

До укладення індивідуальних договорів на водопостачання 01.03.2021 року, позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 здійснювали оплату за спожиту воду на особовий рахунок ОСББ «Бриз-5», що підтверджується витягом з особового рахунку «Оплата абонентів» (т.3 а. с. 10-114).

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції позиції, яка викладена Верховним Судом у справі № 522/2986/16 від 03.10.2018 року, не можуть бути взятими до уваги, оскільки у справі, що переглядається в апеляційному порядку та у справі № 522/2986/16 незважаючи на певну схожість правовідносин, містяться різні обставини, що не надають підстави для аналогічних висновків при вирішенні даних спорів.

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 22.11.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова