Номер провадження 2/754/158/22
Справа №692/864/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

за участі:

секретаря судового засідання: Довгань Г.А.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Драбівського районного управління юстиції Черкаської області, про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку для прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В:

Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року по справі № 22ц/793/638/19 ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 04.09.2019 про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Драбівський районний відділ ДРАЦС про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку для прийняття спадщини - скасовано та за підсудністю направлено на адресу Деснянського районного суду. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 27.11.2019 справа передана головуючому судді Таран Наталії Григорівні.

Ухвалою суду від 02.12.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи проводиться в загальному позовному провадженні.

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обгрунтування своєї позовної заяви позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина від ОСОБА_5 про що 02.02.2004 року в книзі записів громадського стану про народження зроблено запис за №4. Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень за заявою позивача був проведений у порядку передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України. За життя ОСОБА_5 визнавав своє батьківство щодо дитини позивача, приймав участь у вихованні, а також надавав матеріальну допомогу. З 2016 року ОСОБА_5 перенісши декілька оперативних лікувань раптово помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Не встивши за життя здійснити реєстрацію свого батьківства. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Доказом, що з достовірністю підтверджує визнання ОСОБА_5 батьківства стосовно сина позивача ОСОБА_3 є медичний документ № 0131 від 24.04.2013 року, а проведене лабороторне дослідження на генетичну спорідненість підтверджує це з вірогідністю 99,99%. Вказане дослідження проводилось ТОВ «Євролаб» ім. Беттіни Катерман ліцензія АГ № 597095 від 25.02.2012. Встановлення факту батьківства позивачу необхідно для подачі заяви про прийняття спадщини та оформлення пенсії на неповнолітнього сина в зв`язку з втратою годувальника.

Відповідач подав відзив, в якому вказав, Пленумом Верховного суду України в п. 3 постанови від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так при рорзгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Розглянувши в порядку ст. 353-355 ЦПК України (в редакції до 15.12.2007) справу з подібних правовідносин, Верховний Суд України у постанові від 25.02.2015 по справі № 620цс15 дійшов до правового висновку, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Тотожні правові висновки застосування норм матеріального права, якими врегульовано порядок визнання батьківства в залежності від дати народження дитини, також здійсненні й у Постанові Верховного суду від 29.08.2018 року у справі № 641/9147/15-ц. Тому, з урахуванням тієї обставини, що дитина позивачки ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , то до даних правовідносин про встановлення батьківства необхідно застосувати виключно норми КпШС України, а не СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утримання якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

01.10.2020 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_4 залишені без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача до суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 24.11.2020 ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 01.10.2020 - скасовано та направлено справу для продовження розгляду до Деснянського районного суду м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року цивільну справу призначено до підготовчого розгляду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, яка занесена до протоколу судового засідання від 04.02.2021 року закінчено підготовчий розгляд справи.

30.05.2022 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про залучення до справи Позивача ОСОБА_3 , який набув повноліття.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання від 30.05.2022року клопотання ОСОБА_4 задоволено допущено до участі у справі ОСОБА_3 .

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надіслав до суду на електронну пошту заяву в якій просить суд провести судове засідання без участі позивача та його представника.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання з`явились, позовні вимоги не визнають, вказали, що вони необгрунтовані з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи повідомлені належним чином, причин не явки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 Петренко ОСОБА_6 народила сина, про що від 02.02.2004 в книзі записів громадського стану про народження зроблено запис за №4. Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень за заявою позивача був проведений у порядку передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 128 СК України, передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Стаття 130 СК України, регламентує, що чоловік, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій ст.128 цього Кодексу (матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, як досягла повноліття та особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів - висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Пленумом Верховного суду України в п. 3 постанови від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Розглянувши в порядку ст. 353-355 ЦПК України (в редакції до 15.12.2007) справу з подібних правовідносин, Верховний Суд України у постанові від 25.02.2015 по справі № 620цс15 дійшов до правового висновку, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Тотожні правові висновки застосування норм матеріального права, якими врегульовано порядок визнання батьківства в залежності від дати народження дитини, також здійсненні й у Постанові Верховного суду від 29.08.2018 року у справі № 641/9147/15-ц. Тому, з урахуванням тієї обставини, що дитина позивачки ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , то до даних правовідносин про встановлення батьківства необхідно застосувати виключно норми КпШС України, а не СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утримання якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частино. 3 ст. 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з якиє є необхідною і достатньою для задоволення позову: - спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до народження; - спільне виховання батьками дитини; - спільне утримання батьками дитини; - визнання батьківства відповідачем.

За приписами статтей 12, 81 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі ст. 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставини, характерних для сімейних відносин (проживання в одному житловому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері, так і після народження дитини.

ОСОБА_4 звертаючись до суду не надала жодного доказу на підтвердження визнання за час свого життя ОСОБА_5 свого батьківства щодо сина позивачки ОСОБА_3 , 2003 року народження. Про те, що померлий батько відповідача не є батьком сина позивачки свідчить той факт, що після народження ОСОБА_3 позивачка за життя ОСОБА_5 протягом 14 років не ставила питання про визнання його батьківства щодо її дитини в судовому порядку. Крім того, здійснюючи реєстрацію народженого сина, позивачка зареєструвала його за правилами ст. 135 СК України, якою передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою. При здійсненні реєстрації народженого сина позивачка визначила по батькові свому сину « ОСОБА_7 » а не « ОСОБА_8 ».

Позивач в позовній заяві посилається про наявність доказу, висновок (лабораторне дослідження) № 1072 ТОВ «Євролаб» ім. Беттіні Катерман від 24.04.2013 на генетичну спорідненість, зазначаючи, що згідно висновку вірогідність батьківства ОСОБА_5 встановлена на рівні - 99,99%. Зазначений висновок не приймається судом як належний доказ, оскільки це лабораторне дослідження, а не експертний висновок. Крім цього, сама ОСОБА_4 суду пояснила, що а ні вона, а ні її син ОСОБА_3 до м. Києва на забор матеріалів для даного лабораторного дослідження не їздили.

Відповідно до ст. ст. 78-80 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а доказів, що це дослідження було проведено саме за заявою ОСОБА_5 , як стверджує позивач, та що саме у нього було відібрано зразки для лабораторного дослідження і що при цьому був присутній відповідач ОСОБА_1 - ОСОБА_4 суду не надала.

Крім того, позивачкою також не надано жодного доказу, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно проживали й вели спільне господарство до народження ОСОБА_3 , спільно виховували та утримували його, а також того, що померлий ОСОБА_5 за життя визнав ОСОБА_3 своїм сином

ОСОБА_5 за життя склав заповіт 24.01.2017 року, в якому здійснив заповідальні розпорядження щодо свого майна, включив до заповіту: свою дружину ОСОБА_9 , свою доньку ОСОБА_10 та свого сина ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Дані встановлюються: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 89 ч. 1 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає, що надані позивачем докази не містять жодного достовірного підтвердження визнання ОСОБА_5 батьком ОСОБА_3 спільного проживання й ведення спільного господарства померлим та матір`ю цієї дитини до її народження, спільного виховання або утримання ними дитини тому у задоволенні позову в цій частині ОСОБА_3 до ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно також і відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо визначення ОСОБА_3 додаткового строку тривалістю в один місяць з часу набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки ця вимога є похідною від вимоги про визнання батьківства, яка, в свою чергу є безпідставною, і не може бути задоволена. При цьому, суд враховує також і заповіт складений померлим щодо всього свого майна.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись: ст. 53 КпШС України ст. 3, 21, 27, 74, 128, 130, 135 СК України, ст. 12, 18, 76, 89, 90, 247, 274- 279, 260, 315 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Драбівського районного управління юстиції Черкаської області, про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 29.12.2022 року.

Суддя: Н.Г.Таран