Справа № 336/1202/22
Провадження №2/336/2722/2022
17 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участю секретаря судового засідання Сіляєвої Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Представник позивачки адвокат Сєдов М.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що позивачка на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2021, укладеному з ОСОБА_3 є власником спірної квартири. Відповідач як член сім`ї колишнього власника та її дадько, зареєстрований у спірному житлі, але фактично з січня 1992 року не проживає у вказаній квартирі, житловим приміщенням не користується. Його місце проживання на теперішній час позивачці не відоме. Жодної домовленості між сторонами або договору з приводу проживання відповідача у квартирі між сторонами немає. Від того, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, позивачка відчуває незручності. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню будинку нараховують кошти виходячи з кількості осіб, які в ньому зареєстровані. Також, через реєстрацію відповідача позивачка позбавлена вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном.
Відповідачем відзив на позов не надано.
Ухвалою від 22.02.2022 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась. ЇЇ представник адвокат Сєдов М.В. надав заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Відповідно до положень ст.128 ЦПК України, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. З Будь-якими клопотаннями та заявами по справі до суду не звертався. Пояснень щодо позовних вимог суду не надав.
Враховуючи те, що відповідач були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивака ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим 11.08.2021 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською Оксаною Григорівною (зареєстровано в реєстрі за № 1144), Інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав № 26997386 від 11.08.2021.
Згідно вказаних документів, попереднім власником вказаної квартири була ОСОБА_3 , що також підтверджується технічним паспортом на квартиру.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 22.02.2022, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно долученої до позову копії заяви про отримання паспорта, відповідач ОСОБА_2 є сином колишньої власниці квартири ОСОБА_3 .
Згідно копії Довідки начальника ЖЕД №15 м. Запоріжжя від 19.07.2002, ОСОБА_2 з 09.03.1991 по лютий 1992 року був тимчасово прописаний за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не проживав за місцем своєї реєстрації, ОСОБА_3 зверталася до начальника ЖЕД №15 м. Запоріжжя з заявою про зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірній квартирі, що підтверджується відповідною заявою від 11.01.2007.
Факт того, що ОСОБА_4 фактично не проживає з 1992 року за місцем своєї реєстрації підтверджується також долученими до позову копіями Акту про не проживання та Довідкою голови правління ОСББ «Лідер-3» ОСОБА_5 .
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як:
- пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом;
- виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій;
- абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.
Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Суд встановив, що відповідач був зареєстрований у спірній квартиру як члени сім`ї її попереднього власника - ОСОБА_3 , і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Вказані обставини підтверджуються долученими до позову письмовими доказами, та не було спростовано відповідачем.
11.08.2021 право власності на спірну квартиру набула позивачка ОСОБА_1 , а отже щодо неї припинився сервітут на підставі пункту 1 частини першої статті 406 ЦК України, у зв`язку з поєднанням в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом.
Після набуття позивачкою у власність спірної квартири щодо відповідача перестали існувати обставини, які були підставами для встановлення сервітуту. Доказів того, що з лютого 1992 року по день укладення договору купівлі-продажу квартири (11.08.2021), відповідач фактично проживав у житловому приміщенні квартири, користувався нею, здійснював ремонт, сплачував нараховані комунальні послуги, мав особисті речі, предмети побуту, тощо суду не надано, а отже і доказів того, що відповідач не втратив інтересу до квартири.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу позивачки - власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
За таких підстав, суд вважає наявними підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком з підстав, передбачених статтею 406 ЦК України.
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд України у постанові № 6-158цс14, від якого не відступила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 у справі № 14-298цс19, а також Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 235/9835/15-ц.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.
Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Відповідач ОСОБА_2 в силу частини другої статті 406 ЦК України втратив право користування спірною квартирою на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Таке втручання у право відповідача на повагу до свого житла здійснюється згідно із законом (стаття 406 ЦК України), переслідує легітимну мету захист права власності позивачки, і є необхідним у демократичному суспільстві для захисту вказаного права позивачки, що є пропорційним втручанням у вказані права. При цьому, суд врахував, що відповідач ОСОБА_2 втратив інтерес до квартири, оскільки з 1992 року в ній не проживає.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачкою не заявлена вимога про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, судовий збір розподілу не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3-5, 10-13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 36, .

Суддя: