28.12.2022
Справа № 642/2075/22
Провадження 2-з/642/45/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про забезпечення позову)

28 грудня 2022 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Гримайло А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

26 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить прийняти заходи забезпечення позову та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 44 кв.м., загальною площею 60,8, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лук`яновою О.Б., зареєстровано в реєстрі за № 2651.

В обґрунтування підстав позивач вказує, що 11 жовтня 2014 року між ним, ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 в простій письмовій формі було укладено договір позики грошових коштів. На час укладення договору позики позивач знаходився з ОСОБА_2 у шлюбі, який було зареєстровано 05 червня 2009 року. На теперішній час в суді знаходиться цивільна справа №641/449/22 про розірвання шлюбу. Згідно п.п. 1,2 вказаного договору, укладеному між, ОСОБА_3 , як позикодавцем та позичальником ОСОБА_2 , позикодавець передав на умовах займу ОСОБА_2 на термін 5 років до 11 жовтня 2019 року грошові кошти у сумі 492 100,00 (чотириста дев`яносто дві тисячі сто гривень), що на час укладення договору було еквівалентно 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США по курсу НБУ. Відповідно до п.п.5,6 договору позики від 11 жовтня 2014 року позика передається шляхом передачі готівки із рук позикодавця безпосередньо в руки позичальника. Підтвердженням отримання позики позичальником, окрім договору, с письмова розписка позичальника.

На підтвердження укладання договору позики та виконання його умов щодо передання ОСОБА_3 , позичальнику визначено суми грошових кошів особисто ОСОБА_2 було складено розписку від 11 жовтня 2014 року, оформленням та підписанням якої ОСОБА_2 підтвердила передання їй позикодавцем грошових коштів у сумі, еквівалентній 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США відповідно до вищевказаного договору позики. Також відповідачкою в розписці було зазначено, що отримані нею у позику кошти є особистою власністю ОСОБА_1 , бо були одержані від продажу належної позивачу на праві особистої власності квартири АДРЕСА_2 . Факт продажу вказаної житлової нерухомості підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ЖМНО Гаврилюк Н.В., р.№ 4018. Вказаний договір купівлі-продажу зазначеної квартири було укладено саме в день оформлення договору позики з ОСОБА_2 .Підтвердженням укладення 11 жовтня 2014 року договору позики є оригінал договору від 11 жовтня 2014 року та оригінал розписки від імені ОСОБА_2 , які знаходяться у мене.

Відповідно до п.п.9, 11 договору позики по закінченню строку, вказаного в п.2 договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики, зазначену в п.1 договору в гривнях, в сумі еквівалентній 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США, за курсом НБУ на дату повернення позики. Підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику. У зазначений в договорі позики від 11 жовтня 2014 року термін ОСОБА_2 не повернула позивачу грошові кошти у сумі, еквівалентній 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США. До теперішнього часу грошові кошти за договором позики відповідачкою не повернуті. Офіційний курс Національного Банку України станом на 22.12.2022 року становить 36,5686 грн. за 1,0 долар США. Таким чином, відповідачка зобов`язана повернути грошові кошти в розмірі, еквівалентному 38 000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів СПА, що згідно офіційного курсу гривні до долара, встановленого Національним банком України станом на 22.12.2022 року (1,0 долар США - 36,5686 грн.), складає 1 389 606,8 грн. В п.7 договору позики зазначено, що в забезпечення своїх зобов`язань за договором позичальник зобов`язується передати в іпотеку позикодавцю належну йому нерухомість у вигляді ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_3 до 11 жовтня 2015 року. Вказаний договір іпотеки між ОСОБА_1 та відповідачкою укладено не було. Вишезазначена квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лук`яновою О.Б. за реєстровим номером 2651, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 318286528 від 21.12.2022 року. Отримані за договором позики від 11 жовтня 2014 року грошові кошти було витрачено відповідачкою на придбання вказаної вище квартири.

3 п.9 договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2014 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю відповідачки. 3 урахуванням порушення ОСОБА_2 прав позивача, невиплати суми боргу за договором позики у встановлений договором термін, у позивача є підстави стверджувати, що відповідачка ОСОБА_2 може розпорядиться належним їй нерухомим майном на користь третіх осіб, чим зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені. Вказане у заяві забезпечення позову не призведе до збитків відповідача, які можуть потребувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

В рішенні від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Враховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суд приходить висновку про необхідність забезпечення позову, оскільки вказане буде співмірним із можливими заявленими позовними вимогами.

Такий вид забезпечення позову є співмірним і відповідає заявленим позовним вимогам, є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення.

При цьому таке забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Так, відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Оскільки цивільний процесуальний закон, а саме ст.ст.149-150 ЦПК України передбачає можливість обмеження особи у здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову зокрема шляхом накладення арешту на частку в статутному капіталі, то такі дії суду відповідають приписам Конституції України і діючому законодавству.

При цьому, суд враховує, що в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішує лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи ОСОБА_2 права власності на належне йому майно та не обмежуючи їх.

Керуючись ст.149-153,258-261,353-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

В порядку забезпечення позову заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 44 кв.м., загальною площею 60,8, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лук`яновою О.Б., зареєстровано в реєстрі за № 2651.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.М. Гримайло