Справа № 346/5481/14-ц
Провадження № 2/346/17/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Рокіщук Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

09.10.2014 року позивач за первісним позовом ОСОБА_2 як батько малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся з даним позовом до ОСОБА_1 як до баби цієї дитини (по лінії матері) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, відібрання цієї дитини від ОСОБА_1 та повернення її позивачу як батькові.

28.10.2014 року вказана відповідач звернулася до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області; служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з ОСОБА_1 як бабою цієї дитини.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.11.2016 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.12.2016 року вказане рішення залишено без змін.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2017 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді ухвалою суду першої інстанції від 27.04.2018 року вказаний первісний позов залишено без розгляду за заявою адвоката Вацика Ю.Ю. як представника позивача ОСОБА_3 .

Отже, при новому розгляді судом першої інстанції вирішенню по суті підлягає лише зустрічний позов ОСОБА_1

01.06.2021 року дана справа розподілена судді Калинюку О.П.

В обгрунтування своїх вимог за зустрічним . позовом позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона є бабою малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цю дитину народила дочка позивача ОСОБА_4 у шлюбі із ОСОБА_2 (відповідачем за зустрічним позовом).

У 2008 р. вказана дочка позивача захворіла на ВІЛ-інфекцію, про що було відомо відповідачу. На початку 2014 р. хвороба стала прогресувати, і влітку того ж року дочка позивача була змушена стаціонарно лікуватися в Обласній клінічній лікарні м.Івано-Франківська, а пізніше - в Івано-Франківському обласному центрі профілактики ВІЛ-інфекції боротьби зі СНІДом. Оскільки дочка потребувала постійного догляду, та враховуючи літній період відпусток, то з 20.05.2014 р. онука позивача ОСОБА_5 проживала з позивачем, і проти цього батько цієї дитини (відповідач) не заперечував. Догляд за дочкою та водночас за онукою, і вдома, і в лікарні здійснювала позивач особисто, без жодної участі відповідача позивача як чоловіка хворої та батька вказаної дитини. За цей період позивачу також довелося оплачувати усі витрати на лікування дочки. Зі слів останньої, коли вже та перебувала на лікуванні у вищевказаному Центрі профілактики ВІЛ-інфекції боротьби зі СНІДом, позивач дізналася, що ВІЛ-інфекцією дочка захворіла з вини її чоловіка (відповідача) ще у 2008 р. Однак, останній забороняв дочці про це розповідати, залякуючи та погрожуючи зараженням цією інфекцією і вказану дитину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка позивача ОСОБА_4 померла. Причиною смерті стала ВІЛ-інфекція.

Після її смерті онука позивача ОСОБА_5 залишилась проживати з позивачем.

Позивач також зазначає, що з огляду на фактичні обставини справи, негативний стан здоров`я відповідача, подальше проживання малолітньої ОСОБА_6 за адресою реєстрації місця його проживання буде суперечити її інтересам та загрожувати її здоров`ю.

Так, відповідно до довідки №01-7/679 від 24.09.2014 р., виданої головним лікарем Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру, відповідач ОСОБА_3 перебуває в даній установі на обліку з 28.01.2000 року, тобто тривалий час, з приводу наркотичної залежності.

Відповідно до інформації з вищевказаного Центру профілактики Віл-інфекції боротьби зі СНІДом, відповідач ОСОБА_3 має статус ВІЛ-інфікованої особи.

Крім того, позивач просить врахувати, що за весь час проживання його дружини та дочки у неї, відповідач інколи приїздив до дитини, проте жодної матеріальної допомоги, продуктів харчування чи дитячого одягу не надавав, поводив себе не зовсім адекватно, що лякало дитину. А за весь час перебування ОСОБА_7 в лікарні він провідував її тільки кілька разів, вимагаючи від неї грошові кошти, після чого дочка була дуже знервована, у неї піднімався рівень артеріального тиску, вона багато плакала. Тобто, візити чоловіка у лікарню негативно впливали на стан здоров`я та одужання хворої. У день похорон ОСОБА_7 відповідач також поводив себе неадекватно,

Після похорону ОСОБА_7 відповідач приїхав до неї додому тільки один раз з невідомими та підозрілими особами чоловічої статі, перебував у незрозумілому стані (можливо, алкогольного чи наркотичного сп`яніння), вчинив скандал, кричав, хотів, щоб малолітня ОСОБА_5 поїхала з ним. Однак, такою поведінкою він тільки налякав дитину (яка і так була у стресовому стані від того, що втратила матір), дитина боялася підійти до батька і просила позивача не віддавати її йому. Після того відповідач більше не приходив, не телефонував і не звертався із жодними вимогами про те, щоб забрати дочку для проживання з ним.

Крім того, за весь час проживання онуки у позивача, відповідач як батько вказаної дитини не надав їй жодної фінансової, моральної, чи іншої підтримки, не спілкувався з нею, не здійснював жодних дій, щоб вказували на його намір брати участь у її вихованні, розвитку, навчанні.

Позивач також зазначає, що вона за станом здоров`я, морально-психологічними якостями та своїм позитивним матеріальним становищем може і надалі забезпечувати умови проживання цій дитині, максимально враховуючи її інтереси.

Тому у зустрічному позові позивач ОСОБА_1 просить визначити з саме нею місце проживання її малолітньої онуки ОСОБА_3 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, 23.08.2022 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її участі (т.5, а. с. 129, 130).

Відповідач за зустрічним позовом в жодне із судових засідань, які проводилися, починаючи з 14.07.2021 року, не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявок суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності та жодним чином не висловив свою позицію щодо відношення до вимог за зустрічним позовом.

Представник служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Боднарчук О.Л. 06.05.2022 року подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника цієї служби (т.5, а.с. 93).

Представник служби у справах дітей Івано-Франківської міської ради в жодне із судових засідань, які проводилися в даній справі, починаючи з 14.07.2021 року, не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявок суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності .

Враховуючи, що дана справа перебуває у провадженні судді Калинюка О.П. з 01.06.2021 року, тобто тривалий час, то суд вважає за можливе вирішити по суті зустрічний позов на підставі наявних доказів.

Суд, перевіривши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.03.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб відділом РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 274, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим того дня (т.1, а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у вказаного подружжя народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 06.08.2009 року тим же відділом РАЦС, актовий запис №1643 (т.1, а.с.9).

На підставі наданих стороною позивача ОСОБА_1 доказів судом встановлено, що в літній період відпусток ОСОБА_4 з її дочкою ОСОБА_5 проживали у позивача в АДРЕСА_1 .

Вкінці липня 2014 року стан здоров`я матері дитини ОСОБА_9 погіршився, що зумовило необхідність її госпіталізації та стаціонарного лікування у вищезазначених лікувальних закладах м.Івано-Франківська. В цей період малолітня дитина продовжувала проживати у своєї баби ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 Садовська ОСОБА_10 померла, про що 12.09.2014 року складено відповідний актовий запис № 1403, що підтверджується даними свідоцтвом про смерть, виданого відділом ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції (т.1, а.с.11).

Зі змісту довідки Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру від 24.09.2014 року № 01-7/679 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 з 11.04.2011 року перебував під постійним клінічним наглядом в програмі замісної підтримуючої терапії, протягом останніх 3-х років не допустив жодного порушення режиму динамічного спостереження, ретельно дотримується графіку лікарського огляду не менше 2-3 разів на тиждень, препарати замісної підтримувальної терапії, а також антиретровірусної терапії приймав регулярно, порушень лікування не допускав. За характером спокійний, виглядає охайно, поводить себе з медичним персоналом ввічливо, соціально адаптований, заробляє на життя власною працею, виховує малолітню дочку. Як батько він позитивно характеризується з боку сімейного лікаря, дільничного лікаря-педіатра, працівників дитячого садка, який відвідувала дитина, а також з боку сусідів за місцем проживання відповідача (т.1, а.с.16)

З наявної у матеріалах справи інформації управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківської області (витяг з реєстру № 314-30122014/26210) вбачається, що відповідач ОСОБА_3 станом на 30.12.2014 року вважався особою, яку 03.03.2000 року засуджено Івано-Франківським міським судом за ч.1 ст. 229-6 КК України (в ред.1960 р.) до покарання у виді 9 місяців позбавлення волі та як додаткове покарання згідно зі ст.14 КК України (в ред.1960 р.) призначено лікування від наркоманії. 14.10.2000 року відповідач звільнений по відбуттю терміну покарання; 22.05.2006 року він притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.309 КК України, згідно з постановою Івано-Франківського міського суду від 26.09.2006 року кримінальна справа закрита. На підставі ст.88-90 КК України він вважався особою, яка до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває ( т.2, а.с.101).

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий судовий розгляд (ст. 6) та на ефективний засіб правового захисту (ст. 13).

Відповідно до положень ст.161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч.3 цієї статті якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У вищевказаній ухвалі від 08.11.2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановив, що ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що батько має переважне право перед іншими особами на проживання малолітньої дочки з ним, а ОСОБА_1 , яка є бабусею дитини, не довела, що повернення малолітньої ОСОБА_3 за попереднім місцем проживання до батька створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або суперечитиме інтересам дитини.

Однак, з таким висновками судів попередніх інстанцій суд касаційної інстанції не погодився, про що вказано в цій же ухвалі, з таких підстав.

Судами під час розгляду справи встановлено, що визнано і самим позивачем, що неповнолітня ОСОБА_3 із 02.06.2016 року проживала разом із батьком ОСОБА_3 та навчалася у 2-му класі Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10.

Тобто, незаконне утримання дитини бабусею на момент ухвалення рішення судом першої інстанції не знайшло свого підтвердження, а, навпаки, спростовується вищезазначеними обставинами та матеріалами справи.

Проте, ухвалюючи 11.11.2016 року рішення про відібрання дитини у її бабусі ОСОБА_1 , суд першої інстанції не перевірив наявність підстав, передбачених ст. ст. 162, 163 СК України, для відібрання дитини, та не звернув увагу на те, що дитина вже повернута батьку та проживає разом із ним.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції на порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України (в ред..2004 р.) не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив усіх доводів та наданих сторонами доказів у їх сукупності

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України (в ред.2004 р.) суд має сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обгрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд послався на недоведеність обставин, які б давали підстави для розлучення батька з донькою.

При цьому, суд не надав ніякої оцінки наявним у матеріалах справи доказам щодо схильності ОСОБА_3 до насильства, зокрема вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2016 року, який набрав чинності, про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за умисне нанесення тілесних ушкоджень.

Пославшись на те, що ОСОБА_3 оскаржено зазначений више

вирок, суд не звернув уваги на інші докази щодо злочинів, які скоєні ним

Зокрема, відповідно до витягу з реєстру Управління Міністерства внутрішніх справ України у Івано-Франківській області ОСОБА_3 є особою, яку 03.03.2000 року 03.03.2000 року засуджено Івано-Франківським міським судом за ч.1 ст. 229-6 КК України (в ред.1960 р.) до покарання у виді 9 місяців позбавлення волі та як додаткове покарання згідно зі ст.14 КК України (в ред.1960 р.) призначено лікування від наркоманії. 14.10.2000 року відповідач звільнений по відбуттю терміну покарання;

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3 мотивував своє рішення висновком органу опіки та піклування Івано-Франківської міської ради від 06.11.2014 року, який вважав за доцільне відібрання малолітньої ОСОБА_3 від її бабусі ОСОБА_11

та повернення її батькові ОСОБА_3 .

При цьому, суд не врахував висновок служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, на який посилалася при зверненні до суду ОСОБА_1 , та у якому зазначено, що, зважаючи на конкретну дану ситуацію та усі обставини справи, є виключний випадок, коли малолітню ОСОБА_5 слід залишити

проживати з бабусею.

Крім того, при розгляді справи представник цієї служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області посилалась на те, що подані службою у справах дітей Івано-Франківської міськради висновки про доцільність відібрання дитини у бабусі та повернення батькові складені та прийняті всупереч усім вимогам Закону, з порушенням відповідного порядку, без присутності бабусі ОСОБА_1 , без з`ясування умов проживання дитини у селі біля ОСОБА_1 , суб`єктивно та однобічно, за їх відсутності при розгляді справи у суді першої інстанції наголошено на тому, що наявні у матеріалах справи акти щодо обстеження умов проживання позивача як батька складені станом на 2014 рік, умови проживання дитини після цього не перевірені.

Втім суд вказаний вище висновок служби у справах дітей суд не витребував, не надав йому оцінки та не врахував вимоги ст. 57, ч. 4 ст. 60. ст. 212 ЦПК України ( в ред.2004 р.) про те, що рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не мас для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд мас дати оцінку підстав для цього, що судом першої інстанції зроблено не було (т.3, а.с.92-95).

Згідно з правилами ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Під час нового розгляду справи судом першої інстанції перевірено обставини та вжито заходів щодо усунення недоліків, на які вказав суд касаційної інстанції.

Так, відповідно до довідки № 47, виданої 23.05.2018 року Ліснохлібичинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Коломийської районної ради Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , 2009 року народження, з 01.09.2015 року навчалася у 1-Б класі цієї школи. Уроки відвідувала ретельно, приходила завжди доглянутою, акуратною. ОСОБА_12 часто супроводжувала онучку до школи. З бабусею у дитини був добрий емоційний контакт. За час навчання батько ОСОБА_3 на батьківські збори не з`являвся, навчанням дитини не цікавився. Він відвідав дитину приблизно 3-4 рази впродовж навчального року (т.3, а.с.172).

Згідно з даними довідки №42, виданої 24.05.2018 року комунальним закладом Коломийської районної ради Коломийський районний центр первинної медико-санітарної допомоги амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Л.Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області, позивач ОСОБА_1 не перебуває на Д обліку з приводу захворювання у цьому лікувальному закладі (т.3, а.с. 174).

Відповідно до даних довідки №436 від 23.05.2018 року, виданої виконавчим комітетом Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване і вона проживає в АДРЕСА_1 (т.3, а.с.175).

Відповідно до характеристики № 172/02-24/05 від 23.05.2018 року. ОСОБА_1

народила і виховала разом з чоловіком трьох дітей. Діти виросли добрими, порядними людьми. Тепер вона вдова, чоловік помер в 2012 році. За час проживання в зазначеному селі характеризується найкращим чином, бере активну участь в громадському житті села, неодноразово брала участь у виборах, де займала посаду голови виборчої комісії. ОСОБА_1 є старанна, працьовита, добросовісна. 3 односельчанами перебуває в гарних стосунках, з сусідами не конфліктує, приходить їм на допомогу, вміє контактувати з людьми. Вона утримує підсобне господарство. Скарги на її поведінку до виконкому сільської ради жодного разу не надходили. На протязі 40 років ОСОБА_1 працювала бухгалтером у ЗАТ «Прикарпаттехресурси" в м.Івано-Франківську. Після смерті дочки ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 деякий час займалася вихованням онучки ОСОБА_5 , 2009 року народження (т.3, а.с.176).

Відповідно до витребуваного судом при новому розгляду справи висновку про визначення місця проживання дитини, затвердженого (висновку) 09.11.2018 року комісією з питань захисту прав дитини Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, вказано, що дане питання тричі виносилось на розгляд комісії з питань захисту прав дитини. Вперше воно розглядалося на засіданні цієї комісії 30.05.2018 року, однак, розгляд питання відкладено у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 . Другий раз засідання відбулось 26.07.2018 року, однак, розгляд цього питання знову був відкладений на 09.11.2018 року у зв`язку із заявою ОСОБА_13 як представника ОСОБА_3 з проханням не розглядати питання за його відсутності. Про час і місце засідання 09.11.2018 року ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_13 були належним чином повідомлені, однак, на засідання не з`явились. Крім того, ОСОБА_14 проігнорував прохання прийти на засідання з дитиною, що свідчить про те, що він не бажає, щоб обставини справи були досліджені в повному обсязі.

Вивчивши матеріали, що надійшли до комісії з питань захисту прав дитини, стало відомо наступне.

ОСОБА_14 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя матері ОСОБА_5 бабуся ОСОБА_1 дбала про онуку, доглядала та виховувала її. Між бабусею та онукою склався лісний емоційний зв`язок, ОСОБА_5 росла в атмосфері любові, поваги та найкращих людських цінностей.

Тому комісія вважає, що при розгляді справ про визначення місця проживання дитини потрібно враховувати найкращі інтереси дитини, а саме: забезпечення розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що є благонадійним. Оскільки, дитина від народження жила не лише зі своїми батьками, а й з бабусею, яка піклувалась про неї, можна зробити висновок, що бабуся відігравала значну роль у житті дитини : відокремлення онуки від бабусі може суперечити інтересам цієї дитини. Також необхідно враховувати реальну можливість займатись дитиною, а ОСОБА_1 є пенсіонеркою, а тому може весь свій час присвячувати онуці. Комісія також зазначила, що визначення місця проживання дитини з бабусею не відіб`ється на батьківських правах ОСОБА_2 як батька цієї дитини.

Отже, бабуся може забезпечити більш сприятливі умови для виховання її онуки ОСОБА_5 .

Крім того, відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 , складеного 27.11.2018 року ОСОБА_1 , проживає у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок великий, добротний,

складається з 4-х кімнат, відповідає усім санітарно-гігієнічним нормам, є необхідна побутова техніка та меблі. Для дитини є окрема кімната, спальне місце, місце для навчання та проведення дозвілля. Матеріально-побутові умови задовільні. Є можливість навчатись у Ліснохлібичинській загальноосвітній школі I-III ступенів, із с.Скопівки щоденно шкільний автобус довозить дітей до школи.

Відповідно до висновку психологічної характеристики сімейних відносин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проводилась у Центрі психологічної допомоги дітям «Серденько» 21.11.2018 року, ця дитина любить бабусю і страждає від конфліктного процесу останніх подій у своєму житті, хоче спілкуватись та проводити час з родичем, боїться втратити контакт через заборони батька. Через ворожнечу між родичами дитина перебуває у стані емоційного незадоволення власних потреб у спілкуванні з бажаними особами в її житті. Відзначається емоційна прихильність дівчинки щодо її бабусі ОСОБА_15 , яка є максимально бажаною для дитини. Варто звернути увагу на надзвичайне бажання дівчинки проживати у бабусі у всі можливі вихідні та канікули у школі, дівчинка готова на все літо відправитися на спільне проживання з бабусею ОСОБА_15 , проте одразу повідомляє про те, що здійснити це неможливо через стосунки між батьком та бабусею. Сімейна ситуація, яка на даний час склалася в сім`ї, не влаштовує ОСОБА_5 .

Враховуючи вищенаведені положення ст.161 СК України, та з огляду на те, що ОСОБА_3 притягався до кримінальної відповідальності, страждає на тривалу наркотичну залежність, враховуючи особисту прихильність дитини до її бабусі ОСОБА_15 , а також беручи до уваги, що ОСОБА_3 проігнорував усі засідання комісії з питань захисту прав дитини Коломийської районної державної адміністрації, на які його було запрошено, ця комісія прийняла рішення вважати доцільним визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її бабусею ОСОБА_1 (т.4, а.с.45-48, 52, 56, 57).

При вирішенні зустрічного позову слід врахувати також вище вказані факти притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що найкращим інтересам вказаної дитини буде повністю відповідати визначення її місця проживання саме з її бабою ОСОБА_1 , з якою ця дитина вже фактично проживає на протязі кількох років, тобто тривалий час.

Отже, зустрічний позов підлягає задоволенню.

На підставі ч.3 ст.161 СК України, керуючись ст. 193, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

зустрічний позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.12.2022 року

Суддя Калинюк О. П.