Справа № 522/3516/22
Провадження № 2/522/3293/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Замниборщ А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комбі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «Комбі» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за невиконання умов Договору.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі: 9639,50 грн. та судові витрати.

11 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд направляв поштову кореспонденцію відповідачу.

13 вересня 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Бойко Н.І. про розгляд справи без участі позивача та його представника.

13 вересня 2022 року на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Бойко Н.І. про розподіл судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України, в якій просили стягнути суму витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Позов обґрунтовано тим, що 05 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Комбі» та ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено кредитний договір у формі електронного документу, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 2 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк 14 днів, тобто до 20.04.2021. Однак не виконав умови взятого на себе зобов`язання, не погасив кредитну заборгованість та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на 14.12.2021 утворилась заборгованість в розмірі 9639,50 грн., яка складається основної заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом.

Судом встановлено такі фактичні обставини.

06 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Комбі» та ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено кредитний договір № -016323 у формі електронного документу, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит 2 000 грн., строком дії на 14 днів, - до 20.04.2021.

Кредит був наданий шляхом перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок відповідача за реквізитами картки № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до п. 1.4 договору базова процентна ставка становить 1.99 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним та складає 726,35 % річних.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що індивідуальна процента ставка становить 0995 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним, що є 363,175 % річних.

Відповідно до п. 1.6 договору за користування кредитом протягом узгодженого періоду позичальник зобов`язаний сплатити товариству проценти, нарахування яких здійснюється за індивідуальною процентною ставкою.

Відповідно до п. 10.8 договору (після 3 дня від дати закінчення узгодженого періоду) чи його дострокового розірвання у розмірі, визначеному в п. 10.3.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з графіком розрахунків до Договору №-016323 (Додаток 1) розраховані суми процентів за користування позикою та термін повернення позики: дата платежу 12.04.2021, кредит 2 000 грн., відсотки 139,3 грн., всього 2139,3 грн.

Згідно з розрахунком ТОВ «ФК «Комбі» заборгованість станом на 14.12.2021 становить 9639,50 грн., з яких: 2 000 грн. - заборгованість за кредитом, 7639,50 грн. - заборгованість за відсотками по кредиту.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).

Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, ТОВ «ФК «Комбі» визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у кредит. Правила розміщення на сайті ТОВ «ФК «Комбі»: neocredit.com.uaу загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою товариства до укладання договору.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ФК «Комбі» кредитний договір, шляхом використання електронного цифрового підпису.

Згідно п. 10.1 договору він є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та перетвореним у візуальну форму.

При цьому, відповідно до п. 10.10 договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Комбі». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил, текст який розміщений на сайті ТОВ «ФК «Комбі».

Судом встановлено, що відповідач в момент реєстрації на сайті позивача створив свій особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок та який забезпечував позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання договору. Через особистий кабінет відповідач здійснив заповнення заявки на отримання кредиту, вказав всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. Позивач проінформував відповідача про прийняте рішення щодо видачі кредиту смс-повідомленням на телефонний номер НОМЕР_2 та можливість укладення договору відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" та ст.ст. 641, 642 ЦК України. Відповідач в особистому кабінеті ознайомився з пропозицією позивача щодо укладення електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Відповідач надав відповідь позивачу електронним повідомленням (п. 3.16 Правил) про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти позивача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий відповідачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію". Позивач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті відповідача.

Відповідачу на телефонний номер було направлено повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який було введено відповідачем разом з паролем особистого кабінету у відповідну графу для підписання електронного кредитного договору. У кредитному договорі в розділі "Реквізити сторін" відобразився введений відповідачем електронний підпис одноразовим ідентифікатором - смс-код.

Без отримання смс-повідомлення пароля, без здійснення входу на веб-сайт позивача за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, тому цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Таким чином, позивач надав відповідачу кредит на суму 2 000 грн. Позичальник суму кредиту не повернув, тому така підлягає стягненню. Крім того, позивачем нараховано 7639,50 грн. процентів за користування кредитом.

Суд зазначає, що в Договорі, підписаному сторонами, зазначено розмір відсотків за користування кредитом (п. 1.4, 1.5 Договору).

Відповідно до п. 1.4 договору базова процентна ставка становить 1.99 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним та складає 726,35 % річних.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що індивідуальна процента ставка становить 0,995 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним, що є 363,175 % річних.

Відповідно до п. 1.6 договору за користування кредитом протягом узгодженого періоду позичальник зобов`язаний сплатити товариству проценти, нарахування яких здійснюється за індивідуальною процентною ставкою.

Відповідно до п. 10.8 договору (після 3 дня від дати закінчення узгодженого періоду) чи його дострокового розірвання у розмірі, визначеному в п. 10.3.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, інший, ніж розмір процентів, ніж визначений ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторони обумовили в п. 10.3.2 договору. - 3,99 процентів в день від суи кредиту за кожен день користування.

Згідно з умовами договору строку кредиту до 20.04.2021.

Так, з 06.04.2021 по 14.12.2021 ТОВ «ФК «Комбі» нарахувало позичальнику проценти за користування кредитом в розмірі 7639,50 грн.

Водночас після закінчення строку на який було надано кредит, проценти нараховано за умовами п. 10.8 договору по ст. 625 ЦК України.

Тому стягнення з позичальника заборгованості відсотками кредиту суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2481 грн.

Водночас, позивач в своєму позові просив стягнути витрати на правову допомогу, а саме у розмірі 5000 гривень.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом установлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав письмові докази в копіях:

- договір про надання правової допомоги від 31.08.2021 року, укладений між ТОВ «ФК «Комбі» та АО «Грищенко та партнери Одеса»;

- акт виконаних послуг від 13.12.2021 року;

- рахунок на оплату №164 від 15.11.2021 року.

- платіжне доручення від 17.11.2021 року №525.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.3, 4, 5 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує правову позицію висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комбі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комбі» () заборгованість за кредитним договором № -016323 від 06.04.2021 у розмірі 9639,50 (дев`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комбі» судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комбі» витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю.Б. Свячена

12.12.22