Справа № 932/7348/22
Провадження № 2-о/932/199/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Бакуменко А.В.

за участі секретаря Дубовик К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені котрих діє адвокат Гуртова Тетяна Іванівна, заінтересована особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту народження,-

Обставини справи:

Заявники звернулись до суду з заявою про встановлення факту народження дітей чоловічої статі.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 25.07.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, зареєстрований Белогорським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим Російська Федерація.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферопіль Республіка Крим в них народилась дитина чоловічої статі - ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сімферопіль Республіка Крим в них народилась дитина чоловічої статі ОСОБА_6 .

При народжені дітей їм було видано виписку з історії хвороби та довідку про народження дітей. Однак отримати свідоцтво про народження дітей на сьогоднішній день не має змоги, оскільки документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження, у зв`язку із чим вони є недійсними і не створюють правових наслідків.

Ухвалою від 12.12.2022 року Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська заяву про встановлення факту народження прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі до розгляду у судовому засіданні на 12.12.2022 року у приміщенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Представник заявників належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання, проте в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заінтересована особа свого представника до суду не направила.

Відзив на заяву не надійшов.

Суд, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності заявника та представника заінтересованої особи, які у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, що стверджується матеріалами справи, а їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до статті 1 ЦПК України зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (у редакції, чинній на час звернення заявника до суду) визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

07 травня 2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України", яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" доповнено словами "крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану".

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

У відповідності до наданого до суду свідоцтва про укладення шлюбу, він був укладений 25.07.2017 року між громадянами Російської Федерації ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , державна реєстрація шлюбу була проведена Белогорським районним відділом записів актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції республіки Крим, Російська Федерація.

Таким чином, шлюб було укладено на окупованій території, Рішення, на підтвердження того, що даний шлюб визнано на території України у відповідності до діючого законодавства, суду не надано.

На даний час Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією згідно з п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно ч.2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт /рішення, документ/, виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі "Лоізіду проти Туречини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум "реєстрація народжень, смертей і шлюбів", виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

У зв?язку з тим, що належних та допустимих доказів, на підтвердження укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , суду не надано.

У зв`язку з тим, що вказане свідоцтво про реєстрацію шлюбу видано на тимчасово окупованій території неіснуючою установою, таке, відповідно до законодавства України, не має юридичної сили, а тому є недійсним та не створює жодних правових наслідків.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що подана заява не підлягає задоволення, в зв?язку з недоведеністю обставин, що передували народженню дітей, а саме наявності укладеного шлюбу визнаного на території України.

У відповідності до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Згідно п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», заявники щодо справ про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи.

Керуючись ст. 3, 4, 13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 293, 315, 317 ЦПК України, ст. 144 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про громадянство України», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені котрих діє адвокат Гуртова Тетяна Іванівна, заінтересована особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту народження - залишити без задоволення.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя А. В. Бакуменко