Справа № 462/6260/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивував тим, що він з 01 листопада 2008 року по 29 червня 2021 року працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» слюсарем з обслуговування теплових мереж п`ятого розряду району магістральних теплових мереж. Всупереч вимог встановлених КзПП, відповідачем в день звільнення не було здійснено всіх розрахунків. Відтак, просить суд стягнути на його користь 75346,86 грн.

Відповідачем було надано суду відзив, з якого вбачається, що позовна заява подана до суду з пропущенням позовної давності. Крім того, вказав, що ОСОБА_1 , не здійснювалось жодних дій щодо отримання заробітної плати в добровільному порядку. Звернув увагу суду на те, що сума середнього заробітку в розмірі 75346,86 грн. значно перевищує розмір недоплаченої заробітної плати, що нівелює принцип справедливості та пропорційності. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзив, з якої вбачається, що строк позовної давності слід рахувати з моменту оплати відповідачем всіх заборгованостей по заробітній платі, а тому, позовна заява була подана без пропущення строку позовної давності, оскільки такий спливає 04 січня 2023 року. Щодо співмірності позовних вимог, вказав, що ним вже було зменшено суму середнього заробітку з 188 367,14 грн. до 75 346,86 грн. Враховуючи вищевикладене, вказав що є всі підстави для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 з 01 листопада 2008 року по 29 червня 2021 року працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» слюсарем з обслуговування теплових мереж п`ятого розряду району магістральних теплових мереж.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 лютого 2022 року, стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 36 800 гривень недорахованої заробітної плати, 3501 грн. невиплаченої доплати за роботу у нічні години та 66022 грн. 45 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 188367,14 грн. Фактичний розрахунок відповідачем з позивачем проведено 04 жовтня 2022 року, що стверджується випискою по картковому рахунку.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК), загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761(9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п.п.91; 91п.1,2,3,4 постанови).

Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, беручи до уваги правові позиції Великої палати прописані у постанові від 26 червня 2019 року вважає за необхідне зменшити суму компенсаційних виплат ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що з моменту виникнення заборгованості після звільнення з роботи та звернення до суду із цим позовом в листопаді 2022 року сплило близько півтора роки, з огляду на неспівмірність заявленої до виплати суми середнього заробітку із встановленим розміром заборгованості по заробітній платі та її компенсації, беручи до уваги правові позиції Великої Палати, викладені у постанові від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц), той факт, що позивачем не доведено, які майнові втрати понесені ним через невчасну доплату, суд вважає за необхідне зменшити вказану суму до 45000 грн., що, на думку суду, буде справедливим, пропорційним та відповідатиме наведеним вище критерієм визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, виходячи з такого.

Статтею 233 КЗпП України встановлено тримісячний строк як загальний строк для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.20, 25 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, повний розрахунок з позивачем відповідачем проведено 04 жовтня 2022 року, а з даним позовом позивач звернулася до суду 15 листопада 2022 року. Таким чином, позивачем не пропущено тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно долучених до матеріалів справи договору про надання правничої (правової) допомоги від 04 листопада 2022 року, акту виконаних робіт про надання правової допомоги, та квитанції до прибуткового касового ордеру, позивач ОСОБА_1 уклав з адвокатом Горенко В.В. договір про надання правової допомоги та здійснив оплату у розмірі 3000,00 грн.

Згідно із п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1791,71 гривень витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд присуджує стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 592,69 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, ст. 116, 117 КЗпП України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовільнити частково.

Стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго / , місцезнаходження: м. Львів, вул. Д.Апостола, 1/ на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 / 45 000 /сорок п`ять тисяч/ гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 1791 /одну тисячу сімсот дев`яносто одну/ гривню 71 копійку витрат на правову допомогу.

Стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 592 /п`ятсот дев`яносто дві /гривнi 69 копійок понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя: А.І. Ліуш