РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/7509/19

№ 2/183/289/22

25 травня 2022 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності фізичної особи, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом у якому, згідно уточненої редакції позовної заяви, просила:

- визнати недостовірною, та такою, що не відповідає дійсності, інформацію викладену в заяві від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до КЗО «Перещепенського опорно освітнього закладу № 1» Перещепенської міської ради від 24 жовтня 2019 р., а саме:

- про упереджене ставлення до ОСОБА_4 : «...постійно, щоб не сталося: « ОСОБА_5 брехун!!! Всі кажуть правду, а Максим ніколи...»;

- про систематичне публічне цькування: «...Свідомо чи не свідомо «підмовляє» дітей та їх батьків, щоб вони його звинувачували, може й не напряму, а своєю поведінкою тому, що діти постійно бачать, чують і знають, що вчитель безпідставно звинувачує одну дитину, розказує усім, що вона не так робить, то потім не вистачає тільки якоїсь дрібниці, щоб вони гуртом накинулися і почали звинувачувати, все одно повірять їм, а не ОСОБА_6 як би він не розказував інше. (І це не тільки наша думка про це кажуть і діти). І всі при цьому розуміють, що на місці «затравлених» краще не опинятись...»;

- про булінг по відношенню до ОСОБА_6 : «... систематичне переслідування з образами, цькуванням, упереджене ставлення у навчальному закладі, яке тут на мою думку присутнє...»;

- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вибачитися перед ОСОБА_1 за поширення недостовірних відомостей.?

- стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.;

- стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона працює вчителем математики КЗО «Перещепинський опорний освітній заклад №1» Перещепинської міської ради та одночасно є керівником 8А класу, в якому навчається син відповідачів ОСОБА_7 . За участю ОСОБА_6 неодноразово трапляються непередбачувані нестандартні ситуації, в яких складно встановити належну правову оцінку таким діям. 23 жовтня 2019 р. між ученицею ОСОБА_8 та ОСОБА_9 трапилась непередбачувана ситуація, що призвела до того що діти один одного штовхнули та перечепились, ОСОБА_10 травмувалась. По цьому випадку, позивач намагалась належним чином з`ясувати ситуацію, та відібрала пояснення від дітей, які могли пояснити про випадок який бачили на власні очі, нікого не звинувачуючи. Але, 24 жовтня 2019 року від відповідачі на ім`я директора навчального закладу надійшла заява, в якій відповідачі письмовим способом поширили неправдиву інформацію щодо, начебто, некоректного поводження позивача з відповідачами та їх сином. Позивач зазначає, що наведені у заяві від 24 жовтня 2019 року висловлювання на її адресу спричиняють особливої моральної шкоди і підривають її авторитет вчителя. На підставі заяви була проведена робота що до розслідування конфліктної ситуації, в результаті якої встановлено, що викладені в заяві відповідачів звинувачення відносно позивача повністю спростовуються. Заява від відповідачів спричинила позивачу моральних страждань, поставила під сумнів ділові якості, морально - етичні норми поведінки позивача в очах як адміністрації навчального закладу так і всього трудовому та учнівського колективу. Багато хто почав запитувати в її про обставини події, та почали ставити під сумнів мою усталену поведінку та ділову репутацію яку позивач заслуговувала роками. Позивач вимушена була 28.10.2019 р. звернутися за лікарською допомогою до лікаря невролога та їй було поставлено початковий діагноз ВСД з вегетативними кризами, (що підтверджується виписками з медичної карти, що додаються до матеріалів справи). Позивач більше чотирьох разів відвідувала лікаря та приймала ліки за призначенням. Оскільки її здоров`я погіршилось, після отримання заяви від відповідачів, позивачем було втрачено здоров`я та я вимушена була нести додаткові витрати на лікарські засоби що були призначені лікарем, тому вважає,що має право на стягнення моральної шкоди.

Ухвалою судді від 14 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, 14 вересня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.

Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року задоволено заяву про самовідвід судді Городецького Д.І.

Ухвалою судді від 14 грудня 2021 року справу прийнято до провадження суддею Оладенко О.С. та призначено судове засідання.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що спірну заяву писала зі слів своєї дитини. Позивач під час телефонної розмови повідомила, що у конфліктній ситуації винен саме її син, а наступного дня позивач взагалі не відповідала на телефонні дзвінки. Тому вона була змушена звернутися з заявою до адміністрації навчального закладу. У поданій заяві викладена особиста думка автора. Цьому зверненню передували неодноразові ситуації, коли спори вирішувались не на користь її сина, навіть коли він був не винен. На думку відповідача таке ставлення до дитини викликано, зокрема, її відмовою здавати кошти у батьківський комітет, через що на неї чинився тиск. Зараз її син навчається в іншому закладі, має позитивні характеристики, покращилася успішність. Подання спірної заяви вважає не тільки своїм правом, а й обов`язком, як матері. захищати інтереси своєї дитини.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Щербина С.В. у судовому засіданні просив у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що спірна заява була подана та розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян» , що є конституційним правом відповідачів. Подана заява містить опис ситуації, що склалася, без якого заява не мала б сенсу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що позивач працює вчителем математики КЗО «Перещепинський опорний освітній заклад №1» Перещепинської міської ради та станом на жовтень 2019 року була керівником 8А класу, в якому навчався син відповідачів ОСОБА_7 .

24 жовтня 2019 року відповідачі звернулися до директора КЗО «Перешепинський опорний освітній заклад №1» Перещепинської міської ради із заявою (а.с.11), в якій зазначили наступне:

«23 жовтня 2019 року приблизно об 18-30 діти виходили з школи, зі слів мого сина ОСОБА_11 вони не йшли, а бігли попереду не бігла, а летіла ОСОБА_12 , підсковзнувшись на мокрій тряпці перед виходом зі школи, вона впала, а ОСОБА_6 перечепився через неї та теж упав та сильно забив руку. Після цього ОСОБА_13 звинуватила ОСОБА_6 буцімто він її штовхнув але він її н штовхав. Коли я зателефонувала нашому класному керівнику ОСОБА_14 то вона не розібравшись в ситуації з повною впевненістю відповіла, неначе сама там була присутня, що ОСОБА_6 , винен, що це він її штовхнув, що це ще й підтверджує її дочка ОСОБА_15 , хоча вона була дальш від події ніж ОСОБА_16 який не бачив, що ОСОБА_6 її штовхав.

Ця ситуація яка зараз склалася уже не перша і не друга, я не буду описувати їх усі, так постійно щоб не сталося : « ОСОБА_6 винен!!! ОСОБА_6 брехун!!! Всі кажуть правду, а ОСОБА_6 ніколи». Звідки так стовідсоткова впевненість, не будучи присутньою при цих ситуаціях. Хоча коли розбираємося т винні завжди обидві сторони, але ОСОБА_17 ніколи не зважає на сторону ОСОБА_6 , а постійно стверджує, що він і лише він винен. Ще й свідомо чи не свідомо «підмовляє» дітей та їх батьків ЩОІ вони його звинувачували, може й не на пряму, а своєю поведінкою тому, що діти постійно бачать чують і знають, що вчитель безпідставно звинувачує одну дитину, розказує усім, що вона не так робить, то потім не вистачає тільки якоїсь дрібниці, щоб вони гуртом накинулися і починали звинувачувати, все одно повірять їм, а не ОСОБА_6 як би він не розказував інше.(і це не тільки наші думка про це кажуть і діти) і всі при тому розуміють, що на місці "затравлених" краще не опинятися а зграя - вона скрізь зграя, навіть у людей. І там працюють зовсім інші психологічні методи.

На всі спроби з нашого боку вирішити будь яке питання лунає відмова великою зайнятістю, але обсудити при учнях, або у коридорі з іншими вчителями часу вистачає. Складається таке враження що у ОСОБА_18 якась особиста неприязнь до нас та нашої дитини. Моя думка, що вчитель не повинна себе так поводити з дітьми і їх батьками, та вчити їх обвинувачувати людей не розібравшись «без суда и следствия» бо зараз існує таке поняття як булінг - яким означають систематичні переслідування з образами, цькуванням, упереджене ставлення у навчальному закладі, яке тут на мою думку присутнє, прошу Вас почути моє прохання, можна сказати крик душі, тому, що кажучи чесно я вже не знаю, що мені з цим робити, кому скаржитися, у дитини психіка не цьому фоні погіршилася він постійно плаче : «Чому така несправедливість ? Чому мені не вірять, коли я кажу правду?, а вірять тим хто каже не правду, чому вчитель до мене так відноситься не справедливо ? та і ми чесно кажучи на нервах через ці ситуації. Також просимо провести бесіду класному керівнику ОСОБА_1 стосовно цього питання з її м`яко кажучи не коректного поводження з дитиною та її батьками. В іншому випадку будемо змушені звернутися в інші інстанції за підтримкою».

Як вбачається з довідки КЗО «Перешепинський опорний освітній заклад №1» Перещепинської міської ради №48 від 11.02.2021 року, у зв`язку з ситуацією, яка склалася між учнем 8-А класу ОСОБА_9 та класним керівником ОСОБА_1 , шкільним практичним психологом ОСОБА_19 було проведено опитування однокласників, співбесіди з вчителями, а також ряд психолого-педагогічних досліджень, які мали на меті виявити причини, що впливають на мікроклімат у класі. Встановлено, що учні мають нейтральне ставлення до класного колективу; класного керівника учні характеризують як добру та порядну людину, але наголошують, що вона їх погано розуміє; відносини класного керівнка з кожним учнем є рівними, учні класу не вважають ставлення класного керівника ОСОБА_1 до ОСОБА_4 упередженим (а.с.59).

У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_20 пояснила, що позивач працює у Перещепинському ліцеї, може охарактеризувати позивача професійного та толерантного вчителя. Їй відомо про конфлікт з учнем ОСОБА_21 . У цього учня виникали конфліктні ситуації, з приводу чого викликали його матір, проводили бесіди. Звернення, подібні до того, яке написали відповідачі, досить часто надходять до навчального закладу, це звичайна практика. Це звернення зареєстровано та розглянуто у порядку Закону України «Про звернення громадян».

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права.

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Отже позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У пункті 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Так, відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованої Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Отже, як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

В своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження.

Так, у рішенні у справі Lingens v. Austria, Європейський Суд зазначив, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

У спірній заяві відповідачі у першому абзаці повідомили обставини події. У тексті заяви відповідачі використовували такі формулювання як «на мою думку», «складається таке враження».

З огляду на викладене, аналізуючи зміст оспорюваних висловлювань, суд приходить до висновку, що оспорювана інформація, на яку позивач посилається в своєму позові, як на недостовірну та таку, що зачіпає його інтереси, оскільки є неправдивою, шкодить її діловій репутації і принижує її честь та гідність, а тому негативно охарактеризовує її особисті та ділові якості, не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, а тому не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності. Тому на підставі ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" зазначені висловлювання є оціночними судженнями.

Крім того, відповідно до ст. 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

За таких обставин метою звернення відповідачів до навчального закладу було не розповсюдження недостовірної інформації щодо позивачки, а реалізація ними свого конституційного права, визначеного ст. 40 Конституції України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації, відшкодування моральної шкоди, необхідно відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено і підписано 25 травня 2022 року .

Суддя Оладенко О.С.