Справа № 361/709/22
Провадження № 2/361/2395/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді Сердинського В.С.

при секретарі - Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення обтяження нерухомого майна - зняття арешту,

установив:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить припинити обтяження нерухомого майна, яке належало на праві власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - зняти арешт з нерухомого майна, накладений постановою б/н від 12 червня 2003 року Державною виконавчою службою м.Бровари; реєстраційний номер обтяження: 1244159, яке зареєстровано 18 серпня 2004 року Броварською МДНК, об`єкт обтяження - адреса: АДРЕСА_1 , Додаткові дані - Архівний номер: 5641864КІЕУ469, Архівна дата: 13.06.2003, Дата виникнення: 13.06.2003, № реєстра: , внутр. №А701602Е27Б421315В4В.

Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їхньої матері ОСОБА_3 , вони, як спадкоємці до майна померлої, у встановленому законом порядку вступили у спадщину. Під час оформлення спадкової справи з`ясувалося, на підставі архівного запису, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що входить до складу спадкового майна, накладено вказаний вище арешт.

Відтак, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно спадкодавця, порушуються права позивачів як спадкоємців, внаслідок чого останні позбавлені змоги успадкувати майно після смерті своєї матері ОСОБА_3 , у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

29 червня 2022 року від відповідача Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позов, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами.

Зазначає, що обтяження нерухомого майна, яке належало на праві власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , зареєстровано Броварською МДНК, реєстраційний номер обтяження: 1244159. зареєстровано 18 серпня 2004 року на підставі постанови б/н від 12 червня 2003 року, виданої Державною виконавчою службою м. Бровари, об`єкт обтяження: АДРЕСА_1 .

Згідно зазначеного запису неможливо встановити номер виконавчого провадження, в межах якого державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, в тому числі ВП- спецрозділ, та за паперовими носіями виконавчих проваджень, що зберігаються в архіві Відділу, виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_3 не виявлено.

Отже, вчинення виконавчих дій (винесення постанови про зняття арешту з майна» - за межами виконавчого провадження після його закінчення є порушенням процедури регламентованої зазначеним спеціальним Законом.

У відзиві відповідач просив розглянути справу за відсутності їхнього представника.

30 вересня 2022 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 29 грудня 2020 року серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 29 грудня 2020 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 1785.

Згідно свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру в ЖБК «Молодіжни» ОСОБА_3 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07 квітня 2021 року № 251530516 зареєстровано обтяження майна, а саме 18 серпня 2004 року № 1244159 арешт (Архівний запис) квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава обтяження: постанова, Б/Н, від 12 червня 2003 року, Державна виконавча служба в м. Бровари. Додаткові дані: архівний номер: 5641864КІЕУ469, архівна дата: 13 червня 2003, дата виникнення: 13 червня 2003, № реєстри: , внутр. № А701602Е27Б421315В4В.

Відповідно до листа від 06 травня 2021 року № 23256 Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) встановлено, що відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що надати детальну інформацію щодо зняття арешту з нерухомого/рухомого майна, не виявляється можливим у зв`язку із закінченням терміну зберігання архівних виконавчих проваджень. Дане виконавче провадження знищено за строком його зберігання. Рекомендовано звернутися до відповідного суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту в порядку передбаченому пунктом 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до частини першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

При цьому, частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30)

Як встановлено судом, арешт на спадкове майно, був накладений на підставі постанови відділу виконавчої служби від 12 червня 2003 року, однак встановити в межах якого виконавчого провадження було накладено арешт вищезазначеною постановою не виявляється можливим, оскільки вищевказане виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання. На даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. Наявність даного обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачам в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті їхньої матері ОСОБА_3 , а також перешкоджає позивачам у здійсненні ними права власності на спадкове майно. Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час здійснення якого було накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що підстав для існування арешту на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення обтяження нерухомого майна - зняття арешту, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 317, 319, 321, 391, 1216-1218 ЦК України, статтями 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Припинити обтяження нерухомого майна, яке належало на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зняти арешт з нерухомого майна, накладений постановою б/н від 12 червня 2003 року Державною виконавчою службою м. Бровари; реєстраційний номер обтяження: 1244159, яке зареєстровано 18 серпня 2004 року Броварським МДНК, об`єкт обтяження - адреса: АДРЕСА_1 , додаткові дані - архівний номер: 5641864КІЕУ469, архівна дата: 13 червня 2003, дата виникнення: 13 червня 2003, № реєстри: , внутр. № А701602Е27Б421315В4В.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський