Справа № 305/2060/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Фазикош Г.В., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Микуляк Є. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Рахівського районного суду від 25 червня 2020 року (повний текст виготовлено 26 червня 2020 року, головуючий суддя Ємчук В.Е.) у справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Верхньоводянська сільська рада, правонаступником якої є Великобичківська селищна рада, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Верхньоводянська сільська рада, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, знесення самочинно збудованих курятників, та приведення земельної ділянки до попереднього стану.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий номер якої :09:001:0060, площею 0,0261 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для індивідуального будівництва.

Зокрема, рішенням Верхньоводянської сільської ради № 430 від 22.12.2017 затверджено ОСОБА_3 проект із землеустрою та передано їй у приватну власність зазначену земельну ділянку.

Перед цим рішенням Верхньоводянської сільської ради № 371 від 18.08.2017 було погоджено межу земельної ділянки позивачки із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 відповідно до встановлених в натурі меж земельної ділянки.

Вказувала, що відповідачка ОСОБА_2 неправомірно зайняла земельну ділянку позивачки, використовує для ведення особистого селянського господарства, а також самочинно збудувала на ній господарську будівлю курятник. Між сторонами не укладалося жодних договорів, які б надавали відповідачці право користування чужою земельною ділянкою. На звернення позивачки з проханням усунути перешкоди у користуванні та звільнити земельну ділянку відповідачка не реагує.

Посилаючись на дані обставини, просила зобов`язати відповідачку звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку за кадастровим номером :09:001:0060, площею 0,0261 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_1 , а також знести (демонтувати) самочинно збудовані господарські споруди (курятники) на самовільно зайнятій земельній ділянці та провести роботи, пов`язані з приведенням даної земельної ділянки до попереднього стану.

Рішенням Рахівського районного суду від 25.06.2020 позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку за кадастровим номером :09:001:0060, площею 0,0261 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , а також знести (демонтувати) самочинно збудовані господарські споруди (курятники) на самовільно зайнятій зазначеній вище земельній ділянці та провести роботи, пов`язані з приведенням даної земельної ділянки до попереднього стану.

На це рішення подав апеляційні скарги ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , у яких просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 .

Доводи апеляційних скарг зводяться до того, що відповідачка ОСОБА_2 дійсно проживала з дитинства в будинку, який був розташований на спірній земельній ділянці, який пізніше був знесений. Після смерті матері ОСОБА_2 використовує земельну ділянку, яка є предметом спору, хоч і не має на неї жодних документів. Дійсно на ній розташований курятник, а навколо неї зведено паркан.

Крім того, у скаргах зазначалось, що спірні будівлі споруджено в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а тому, на їх переконання, таке майно відносяться до спільного майна подружжя. При цьому ОСОБА_5 не було залучено до участі у справі в якості відповідача.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року до участі у справі було залучено Великобичківську селищну раду як правонаступника Верхньоводянської сільської ради.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 19 травня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , на рішення Рахівського районного суду від 25 червня 2020 року у справі № 305/2060/19 закрито, оскільки оскаржуваним рішенням місцевого суду не вирішувалось питання щодо його прав та інтересів.

Таким чином, апеляційним судом розглянуто апеляційну скаргу на рішення місцевого суду, яка була подана в інтересах відповідача ОСОБА_2 .

Позивач, апелянт ОСОБА_2 та її представник а також представник третьої особи в судове засідання не з?явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (т. 2 а.с. 21, 23-27). Від Великобичківської селищної ради надійшла заява про розгляд скарги за відсутності її представника. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з?явились в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позицію представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий номер якої :09:001:0060, площею 0,0261 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для індивідуального будівництва (т. 1 а.с.7).

Як зазначено у письмових поясненнях, що надійшли від Верхньоводянської сільської ради, рішенням Верхньоводянської сільської ради № 371 від 18.08.2017 було погоджено межу земельної ділянки позивачки із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 відповідно до встановлених в натурі меж земельної ділянки. Рішенням Верхньоводянської сільської ради № 430 від 22.12.2017 було затверджено проект із землеустрою та передано земельну ділянку, кадастровий номер :09:001:0060, у приватну власність ОСОБА_3 .

З акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта земельної ділянки від 25.02.2020 № 235-ДК/168/АП/09/01/-20 - вбачається, що за результатом проведеної перевірки земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0060, яка розташована на території Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, у АДРЕСА_1 , встановлено, що суміжним землевласником земельної ділянки ОСОБА_2 без належної правової підстави з порушенням меж земельної ділянки, збудовано господарські споруди та встановлено огорожу земельної ділянки площею 0,0261 га, що знаходиться у приватній власності ОСОБА_3 . При встановленні огорожі ОСОБА_2 самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0261 га, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_3 , що є порушеннями вимог ст.125 Земельного кодексу України та тягне за собою адміністративну відповідальність за ст.53-1 КУпАП (т. 1 а.с. 68-69).

Відповідно до припису про усунення порушень, виявлених під час проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель №235-ДК/0052Пр/03/01/-20 від 25.02.2020, ОСОБА_2 зобов`язано у тридцятиденний строк усунути порушення вимог Земельного законодавства, які були встановлені в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта земельної ділянки №235-ДК/168/АП/09/01/-20 від 25.02.2020 (т. 1 а.с.70).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 25.02.2020 №335-ДК/00 П/07/01/-20 громадянку ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП за самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,0261 га, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_3 та яка є предметом даного спору (т. 1 а.с. 67).

У судовому засіданні в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_2 визнала ті обставини, що вона проживала з дитинства в будинку, який був розташований на спірній земельній ділянці, який пізніше був знесений. Після смерті матері вона використовує земельну ділянку, яка є предметом спору, хоч і не має на неї жодних документів. Дійсно там розташований її курятник.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З аналізу вказаних норм вбачається, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, окрім випадків спеціально передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Знесення будинків, будівель і споруд передбачено чинним законодавством, в разі їх неправомірного розташування особами на неналежних їм земельних ділянках на підставі статті 212 ЗК України, яка регулює повернення самовільно зайнятих земельних ділянок власникам або землекористувачам з приведенням їх у придатний для використання стан, а також на підставі статті 376 ЦК України, яка регулює обставини самочинного будівництва нерухомого майна.

Вищевказаними матеріалами справи підтверджено факт самовільного зайняття саме ОСОБА_2 земельної ділянки, котра належить на праві власності ОСОБА_3 , будівництва на ній господарських споруд та встановлення огорожі.

Вказані обставини також визнає ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, зазначаючи, що дійсно на спірній земельній ділянці розташований курятник, а навколо зайнятої ділянки зведено паркан.

Посилання ОСОБА_2 в суді першої інстанції на те, що її сестра виготовила документи на земельну ділянку без згоди відповідачки та те, що жодних меж земельної ділянки ОСОБА_2 не погоджувала, є необгрунтованим, оскільки рішенням Верхньоводянської сільської ради № 371 від 18.08.2017 було погоджено межу земельної ділянки позивачки із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 відповідно до встановлених в натурі меж земельної ділянки.

Доводи скарги не спростовують факту самовільного зайняття ОСОБА_2 належної позивачу земельної ділянки, самочинного будівництва на ній господарських споруд та встановлення огорожі без належних правових підстав.

Будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети (ч. 1 ст. 376 ЦК України).

Посилання апелянта на те, що спірні будівлі збудовано у період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а тому, на їх переконання, таке майно відносяться до спільного майна подружжя є необґрунтованими, оскільки згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Оскільки порушення вимог ст. 125 ЗК України, яке передбачає адміністративну відповідальність за ст. 53-1 КУпАП, зафіксовано саме відносно ОСОБА_2 , посилання апелянта на те, що її чоловіка ОСОБА_5 не було залучено до участі у справі в якості відповідача є необґрунтованими.

При цьому, виходячи з положень частини 4 статті 376 ЦК України та частини 2 статті 212 ЗК України, обов`язок знесення самочинного будівництва та приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки, законодавцем покладено на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду відповідає встановленим обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду від 25 червня 2020 року залишати без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2022 року.

Головуюча:

Судді: