Ухвала

27 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 755/19294/21

провадження № 61-10108ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», в якому просила:

- встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_3 одну ізольовану житлову кімнату: площею 18,3 кв. м, помічену на плані квартири цифрою «6», та пов`язаний з нею балкон площею 0,8 кв. м, а відповідачу ОСОБА_1 виділити у користування дві ізольовані житлові кімнати площею 12,3 кв. м, та 10,4 кв. м, помічені на плані квартири цифрами «2» та «5», а також комору площею 1,2 кв. м, помічену на плані квартири цифрою «8», місця загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор залишити у спільному користуванні;

- зобов`язати відповідача ОСОБА_1 звільнити кімнату 18,3 кв. м, помічену на плані квартири цифрою «6», та пов`язаний з нею балкон площею 0,8 кв. м.

- змінити договір найму житлового приміщення щодо квартири АДРЕСА_1 ,

- зобов`язати відповідача Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з позивачем ОСОБА_3 окремий договір найму на кімнату, площею 18,3 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 та відкрити на її ім`я окремий особовий рахунок.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка та відповідач зареєстровані у спірній неприватизованій квартирі АДРЕСА_1 . Позивачка була дитиною, позбавленою батьківського піклування, зареєстрована в квартирі з 2006 року. У 2010 році її батьків було позбавлено батьківських прав, опікуном позивача було призначено її тітку з боку матері ОСОБА_4 , з якою позивач проживає по теперішній час. Опікун позивача та її бабуся ОСОБА_5 неодноразово пропонували родичам з боку батька позивача виділити маленьку кімнату для проживання позивача, але пропозиції були відхилені. Однак родичі позивача не тільки чинили перешкоди у користуванні позивачем квартирою, але й цілеспрямовано та протягом тривалого часу вчиняли дії щодо позбавлення позивача права проживання в ній. Вказані особи протиправно виписали позивача з квартири та приватизували її без участі позивача.

Фактично своїми діями вони позбавили позивача єдиного наявного у неї житла. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/19814/15-ц від 06 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 березня 2018 року, та рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/12299/18 від 23 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, позивачці поновлено право користування квартирою, поновлена її реєстрація в квартирі, приватизація квартири була скасована як незаконна, скасовані відповідні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згодом позивачці стало відомо, що наймач квартири ОСОБА_6 та її тітка з боку батька - ОСОБА_7 , яка також була зареєстрована та проживала у спірній квартирі, померли, відтак на теперішній час відповідач одноособово проживає в квартирі та займає усі три кімнати, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.

При вирішенні питання про визначення порядку розгляду справи, судом враховано немайновий характер справи та належність справи до категорії незначної складності, тому дану справу віднесено до категорії малозначних справ, яку за правилами статей 19, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін, роз`яснивши учасникам судового розгляду їх процесуальні права, відповідно до статті 274 ЦПК України.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року позов задоволено частково. Виділено ОСОБА_3 у користування одну ізольовану житлову кімнату, площею 18,3 кв. м, позначену на плані квартири цифрою «6», та пов`язаний з нею балкон площею 0,8 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_1 у користування дві ізольовані житлові кімнати, площею 12,3 кв. м та 10,4 кв. м, позначені на плані квартири цифрами «2» та «5», а також комору площею 1,2 кв. м, позначену на плані квартири цифрою «8», у квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити кімнату 18,3 кв. м, позначену на плані квартири цифрою «6», та пов`язаний з нею балкон, площею 0,8 кв. м. Місця загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор залишено у спільному користуванні користувачів квартири. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений позивачем порядок користування квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного зі сторін спору та є таким, що не призведе до штучного погіршення житлових умов сторін спірних правовідносин; водночас зазначив, що відповідачем не заявлено свого варіанту користування спірним нерухомим майном.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визначення порядку користування квартирою. Ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визначення порядку користування квартирою задоволено. Виділено ОСОБА_3 у користування одну ізольовану житлову кімнату: площею 18,3 кв. м, позначену на плані квартири цифрою «6» та пов`язаний з нею балкон площею 0,8 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_1 у користування дві ізольовані житлові кімнати площею 12,3 кв. м, та 10,4 кв. м, позначені на плані квартири цифрами «2» та «5», а також комору площею 1,2 кв. м, позначену на плані квартири цифрою «8», у квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити кімнату 18,3 кв. м, позначену на плані квартири цифрою «6» та пов`язаний з нею балкон площею 0,8 кв. м. Місця загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор - залишено у спільному користуванні сторін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу на загальну суму 4 500,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн, разом стягнути 5 408,00 грн.

Апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції не дотримано положень статті 279 ЦПК України щодо права відповідача подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Разом із цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з тим, що справа не належить до тих, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження. Врахувавши вказані обставини та вимоги статті 19, частини третьої статті 274 ЦПК України, а відтак судом першої інстанції справу обґрунтовано визнано справою незначної складності та можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Щодо суті спору апеляційний суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для задоволення вимог позивача ОСОБА_3 щодо встановлення заявленого нею порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , погодився із запропонованим позивачем порядком користування вказаної квартири, врахував, що під час апеляційного розгляду справи відповідачем не запропоновано інших варіантів порядку користування спірною квартирою.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у жовтні 2022 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру, а саме: встановити порядок користування квартирою; зобов`язати відповідача звільнити кімнату; змінити договір найму житлового приміщення щодо квартири; зобов`язати відповідача укласти з позивачем окремий договір найму на кімнату та відкрити на її ім`я окремий особовий рахунок.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «в» та «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених заявником у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з судовим рішенням суду апеляційної інстанції не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для заявника внаслідок прийняття такого судового рішення.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки як зазначено вище, ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Врахувавши предмет позову та складність справи, суд першої інстанції правомірно відніс справу до категорії малозначних, разом із цим, апеляційний суд, заслухавши думку відповідача та розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, скасував рішення суду першої інстанції з підстав визначених пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України та ухвалив нове судове рішення.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак