Провадження № 22-ц/801/798/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 рокуСправа № 127/33943/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач: Приватне підприємство «Автотранском»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2022 року від 21 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Дернової В.В., у цивільній справі за позовом приватного підприємства «Автотранском» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна ,

встановив:

У грудні 2021 року ПП «Автотранском» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, як безпідставно набутих останнім.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою Вінницького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у справі 127/27008/19 визнано незаконним і скасовано наказ ПП «Автотранском» № 161-у від 02 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України , поновлено його на посаді начальника сектору відділу матеріально-технічного забезпечення сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) із 02 вересня 2019 року; стягнуто з ПП «Автотранском» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2019 року по 13 жовтня 2021 року у розмірі 421 475,94 грн. та 1362,00 грн. в рахунок повернення судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у відкритті касаційного провадження за скаргою ПП «Автотранском» було відмовлено.

22.11.2021 року Соколівським відділом ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції МЮ України на підставі виконавчого листа №127/27008/19 було проведено примусове стягнення з рахунків ПП «Автотранском» шляхом перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 421475,94 грн. без вирахування з цієї суми податків і обов`язкових платежів : 75 865, 67 грн. - податку на доходи фізичних осіб, 6 322, 14 грн. - військового збору ,а всього 82 187,81 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року було роз`яснено вказану постанову та зазначено, що при її виконанні в частині стягнення з ПП «Автотранском» на користь ОСОБА_1 середьного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2019 року по 13 жовтня 2021 року у розмірі 421 475,94 грн. підлягають відрахуванню роботодавцем обов`язкові податки та збори (інші платежі), передбачені чинним законодавством, що узгоджується з постановою ВС України від 07.10.2020 року у справі №523/14396/19.

Посилаючись на те, що в зв`язку з примусовим списанням коштів з рахунків ,ПП «Автотранском» не могло виступати в якості податкового агента при здійсненні перерахування коштів ,відповідач безпідставно отимав 82 187,81 грн., які посилаючись на ст.1212 ЦК України ,просив стягнути з відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду від 21 лютого 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Автотранском» 82 187, 81 грн., з яких 75 865, 67 грн. податку на доходи фізичних осіб, 6 322, 14 грн. військового збору та 2 270 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягали відрахуванню обов`язкові податки та збори (інші платежі) , передбачені чинним законодавством і оскільки в даному випадку мала місце рахункова помилка, вказані суми, що безпідставно отримані відповідачем, підлягають стягненню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким ПП «Автотранском» у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказує, що судом у рішенні не зазначено, в якому саме документі присутня рахункова помилка та на підставі яких доказів він прийшов до таких висновків; не обґрунтовано в рішенні чому суд дійшов до висновку, що кошти, отримані ОСОБА_1 на підставі рішення Вінницького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року є безпідставно набутими. Також апелянтом зазначено, що роботодавець, як податковий агент, мав сплатити із заробітної плати податки та збори (інші платежі), передбачені законодавством, але доказів сплати або не сплати таких платежів не надав.

Вважає дане рішення незаконним, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Дана стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Разом із тим, згідно статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Роз`яснення рахункової помилки в повній мірі надано у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №501/2500/15-ц,де зазначено, що згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

Згідно зі статтею 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено ,що постановою Вінницького апеляційного суду від 13.10. 2021 року у справі 127/27008/19 було визнано незаконним і скасовано наказ ПП «Автотранском» від 02 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України , поновлено його на роботі і стягнуто з ПП «Автотранском» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2019 року по 13 жовтня 2021 року у розмірі 421 475,94 грн. та 1362,00 грн. в рахунок повернення судового збору.

У Соколівському відділі ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції МЮ України на підставі виконавчого листа №127/27008/19 було відкрито і знаходилось на виконанні виконавче провадження №67410771.

З довідки ПП «Автотранском» №83 від 08.11.2021 року вбачається, що позивач ,складаючи вказану довідку, чітко вирахував як розмір нарахованого ОСОБА_1 середнього заробітку 421 475,94 грн., так і розмір цієї суми до видачі з вирахуванням передбачених законодавством податків і зборів у вигляді ПДФО 75 865, 67 грн., військового збору 6 322, 14 грн. ,що складає суму 339 288, 13 грн. (а.с. 18).

При цьому доказів допущення позивачем арифметичних помилок в обчисленнях ,як результату неправильного застосування правил арифметики, як то : отримання неправильного підсумку при складанні, невірного написання суми, помилок при введенні початкових даних ,які не вимагають правової оцінки, суду не надані.

Крім того,12.11.2021 року ПП «Автотранском» ,не розуміючи як правильно виконати судове рішення , звернулось до Вінницького апеляційного суду з заявою про роз`яснення його постанови від 13.10.2021 року в частині необхідності утримання зі стягуваної суми коштів 421 475,94 грн. обов`язкових податків і зборів. (а.с.15)

Отже ,вказані докази свідчать про те, що відповідачу був не зрозумілий порядок виконання постанови апеляційного суду в частині утримання чи неутримання податків , а не мала місце рахункова помилка.

Не дочекавшись ухвали про роз`яснення апеляційним судом своєї постанови щодо утримання податків , 22.11.2021 року ПП «Автотранском» платіжним дорученням №67410771 перерахувало Сколівському ВДВС 465 442 ,86 грн., тобто , всю стягувану на користь ОСОБА_1 суму разом із витратами за виконання , без утримання підприємством податків.

Докази виплати ОСОБА_1 стягуваної в примусовому порядку суми 421 475,94 грн. чи зарахування її на його рахунок в матеріалах справи відсутні, однак постановою державного виконавця Сколівського ВДВС від 24.11.2021 року виконавче провадження ВП № 67410771 було закінчено у зв`язку з сплатою боржником боргу згідно виконавчого документа, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у повному обсязі (а.с. 19).Відповідачем отримання коштів не заперечувалось.

Разом із тим, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24.11.2021 року було роз`яснено постанову Вінницького апеляційного суду від 13.10.2021 року і вказано, що при стягненні на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 421 475,94 грн. підлягають відрахуванню роботодавцем обов`язкові податки і збори, передбачені чинним законодавством. (а.с.15-16)

Суд у рішенні зазначеному оцінки не дав і не вказав ,яку саме рахункову помилку допустив позивач і у чому вона виявилася.

Колегія суддів вважає, що в діях позивача вбачаються не рахункові помилки ,а помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, не пов`язані з обчисленнями ,а тому висновки суду щодо вказаного не відповідають дійсним обставинам справи.

Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Подібні висновки щодо застосування статті 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа N 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, справа N 6-91цс14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа N 517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа N 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа N 473/2859/17.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Хоча середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно ЗУ «Про оплату праці» та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №5 від 13.01.2004 року не є елементом, який входить до фонду оплати праці, але за своєю правовою природою у даних правовідносинах він є платежем, який прирівнюєтья до заробітної плати, оскільки призваний замістити собою незаконно втрачений особою не з її волі заробіток ,з якого підлягають відрахуванню податки та збори.

Оскільки кошти перераховувались позивачем для передачі відповідачу не безпідставно ,а на виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку ,що є іншиою грошовою сумою наданою фізичній особі як засіб до існування, і їх виплата проведена іншою особою добровільно згідно платіжного доручення ,а не в безакцептному порядку, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача ,а тому застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд невірно оцінив докази і встановив обставини справи, невірно застосував норми матеріального права і здійснив висновки ,які їм не відповідають, згідно ч.1 ст.376 ЦПК колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення з постановленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної інстанції, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із викладеним, підлягають перерозподілу судові витрати у справі ,а тому сплачений відповідачем судовий збір у апеляційному суді в розмірі 3 405 грн. підлягає стягненню на його користь із позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області скасувати.

У задоволенні позову приватного підприємства «Автотранском» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна, - відмовити.

Стягнути з приватного підприємства «Автотранском» на користь ОСОБА_1 3 405,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: С. Г. Копаничук

Судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук