КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5939/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Лимар Юрія Володимировича - представника ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ» про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» із позовом про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року справу передано на розгляд за територіальною підсудністю до Київського районного суду

м. Одеси.

В апеляційній скарзі адвоката Лимар Ю.В. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаргу обґрунтовує тим, що в тексті оскаржуваної ухвали зазначено, що згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Київського району м.Одеси, а тому справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.

Проте, суд першої інстанції передчасно зробив висновки та проігнорував вимоги ч.15 ст.28 ЦПК України, нехтуючи нормами чинного законодавства проігнорував вимогу процесуального законодавства та визнав це, як достатньою підставою в обмеженні права скаржника у доступі до правосуддя,передбаченого ст.55 Конституції України, а це в свою чергу є грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Будь-які судові рішення, в тому числі стосовно руху справи, як найважливіші акти правосуддя, покликані забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права.

У зв`язку з цим, вважає, що суд першої інстанції повинен був неухильно додержуватися вимог про законність і обґрунтованість своїх висновків у цивільній справі, проте зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що розглядаючи вказану позовну заяву (її рух та відкриття провадження), суд першої інстанції належним чином не визначився з характером правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази підсудності справи саме Шевченківському районному суду м. Києва, за вибором позивача, та не надав їм належну оцінку, в результаті чого передчасно дійшов до висновку, яким по суті позбавляє права на захист та відновлення порушеного права громадянина України, до висновку, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вимогами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Передаючи справу на розгляд до Київського районного суду м. Одеси, суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Київського району

м. Одеси та дійшов висновку, що справа не підсудна Шевченківському районному суду

м. Києва.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Положеннями ч.15 та ч.16 ст.28 ЦПК України визначено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

З аналізу вказаних положень вбачається, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Такого ж правового висновку дійшов Верховий Суд у постанові від 16.01.2019 року №754/11427/17 та у постанові від 19.12.2018 року у справі №520/15672/17.

З матеріалів справи вбачається, що даний позов пред`явлено до кількох відповідачів, а саме: ОСОБА_2 , який згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Київського районного суду м.Одеси.

Натомість, інший відповідач у справі ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ», згідно результату пошуку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та громадських формувань, знаходиться за адресою: 04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 21-Г, що територіально відноситься до Шевченківського районного суду м. Києва, куди і звернувся позивач ОСОБА_1 , дотримуючись встановленої процесуальним законодавством альтернативної підсудності та скориставшись своїм правом вибору.

Проте, суд першої інстанції, в порушення положень ч.15 ст.28 ЦПК України передав справу на розгляд до Київського районного суду м. Одеса, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до Шевченківського районного суду м. Києва для продовження розгляду відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги адвоката Лимар Ю.В. - представника ОСОБА_1 та скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року про передачу справи на розгляд іншого судуі направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Лимар Юрія Володимировича - представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року про передачу справи на розгляд іншого судускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: