ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року м. Чернівці

Справа № 724/2190/21

Провадження №22-ц/822/368/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.,

секретар Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2022 року, головуючий у І-й інстанції Єфтеньєв О.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що 10 грудня 2018 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заявку № б/н. Підписуючи анкету-заяву, він підтвердив свою згоду на те, що разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, які викладені на сайті банку, складає між ними договір про надання банківських послуг.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 15 000 грн. Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі та надав кредитні кошти, відповідач, в свою чергу, отримав кредитні кошти, однак станом на 19 жовтня 2021 року в нього виникла заборгованість в розмірі 17 612,05 грн, з яких 14 132,41 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3 479,64 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відповідач не спростував жодними належними та допустимим доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами. З підписаного відповідачем паспорта споживчого кредиту чітко вбачається той факт, що він був ознайомлений з умовами користування отриманою ним кредитною карткою, знав про умови щодо сплати процентів та неустойки.

Суд першої інстанції не оцінив належним чином надані банком докази та не врахував правові висновки Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у період з 10 грудня 2018 року по 01 жовтня 2021 року зняв та отримав кредитні кошти у розмірі 35 245,16 грн, повернув банку кошти у розмірі 42 167,03 грн, отже, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на меншу суму ніж повернув, а тому відповідачем повернуто в повному обсязі тіло кредиту.

В матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 10 грудня 2018 року, та в якому погоджено сплату та порядок повернення відсотків, однак чинність його зберігається до 25 грудня 2018 року. Матеріали справи не містять підписаних умов, паспорту кредиту та правил про надання банківських послуг відповідачем та не включає порядок погодження між сторонами щодо сплати відсотків за користування кредитом, або інших підписаних сторонами документів щодо порядку погашення відсотків кредиту після 25 грудня 2018 року.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 10 грудня 2018 року відповідачем підписано заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій він своїм підписом дав згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної лінії: 10 грудня 2018 року - старт карткового рахунку, 13 листопада 2019 року - збільшено кредитний ліміт до максимального значення 15 000 грн.

Згідно з наданим розрахунком заборгованості станом на 19 жовтня 2021 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 17 612,05 грн, з яких: 14 132,41 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3 479,64 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Довідкою банку підтверджено, що відповідач отримував картки 10 грудня 2018 року № НОМЕР_1 , 13 листопада 2019 року № НОМЕР_2 , термін дії до вересня 2023 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідач при укладенні договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції Банком було надано виписку по рахунку відповідача та довідку про видачу кредитної картки, що свідчить про користування ОСОБА_1 кредитними коштами.

Про те, що виписка по картковому рахунку, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту і повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, Верховний Суд зазначав неодноразово (постанова від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618 св 19; від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, провадження № 61-3689 св 21 та інших).

У виписці по особовому рахунку ОСОБА_1 станом на 19 жовтня 2021 року вказано рух коштів, баланс станом на дату укладення договору (надання суми кредиту), всі операції з картковим рахунком з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції.

Наведені розрахунки заборгованості, які надав Банк, відповідачем не спростовані.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги при визначенні розміру заборгованості паспорт кредитування, яким передбачено розмір, ставка та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та за прострочення заборгованості, який містить підпис відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до паспорту споживчого кредиту, який підписаний власноручним підписом ОСОБА_1 10 грудня 2018 року тип кредиту відновлювальна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; строк кредитування 240 місяців; процентна ставка у пільговий період 0,00001%; процентна ставка після пільгового періоду 43,2 %; тип процентної ставки фіксований; реальна річна процентна ставка 52,84%; порядок повернення кредиту щомісячний до 25 числа поточного місяця 5 % від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн.; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту 86,4%.

Встановивши факт отримання відповідачем грошових коштів і користування цими коштами на картковому рахунку, часткове повернення коштів зі сплатою винагороди банку за користування коштами, суд першої інстанції не взяв до уваги погоджені сторонами умови користування грошовими коштами, в тому числі і на випадок невиконання стороною зобов`язань у повному обсязі (прострочення).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях: перше значення - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; а друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, наразі правова позиція Великої Палати ВС концептуально зводиться до того, що проценти, які нараховуються за надані в користування грошових коштів, поділяються на дві категорії:

«проценти за користування кредитом» - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами», розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України;

«проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами» - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

При цьому Велика Палата ВС наголосила на тому, що у разі сплати процентів за неправомірне користування кредитом, проценти за користування кредитом за той же період часу не сплачуються.

Строк кредитування за картковим договором обмежується строком дії кредитної карти, який в даному випадку, як вбачається з доданої Банком довідки обмежений останнім днем вересня 2023 року, тому безпідставними є посилання в рішенні суду на чинність паспорту споживчого кредиту до 25 грудня 2018 року.

Законодавство в першу чергу визначає розмір процентів за неправомірне користування кредитом (чужими коштами) за ставкою, визначеною сторонами в договорі. Якщо ж сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, то підлягають сплаті три проценти (3%) річних від простроченої суми за весь час прострочення відповідно частини 2 статті 625 ЦК України.

На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі процентів за користування кредитними коштами, АТ КБ «ПриватБанк», окрім анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту, надав довідку про видачу кредитної картки, виписку про рух коштів по рахунку позичальника. Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують використання позичальником кредитної картки «Універсальна» та погодження нею умов кредитування, з визначеним у паспорті споживчого кредиту розміром відсотків.

Узагальнюючи наведене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанцій не врахував висновків Верховного Суду, а тому дійшов помилкового висновку про те, що паспорт споживчого кредиту не може бути доказом на підтвердження погодження умов кредитування, та про відсутність підстав для стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», а отже наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від /н від 10 грудня 2018 року у розмірі 17 612,05 грн, з яких 14 132,41 грн заборгованість за тілом кредиту та 3 479,64 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З платіжного доручення від 26 жовтня 2021 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2 270 грн (а.с.68).

З платіжного доручення від 21 березня 2022 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги сплачено 3 405 грн судового збору (а.с.99).

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 5 675 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10 грудня 2018 року станом на 19 жовтня 2021 року у розмірі 17 612 (сімнадцять тисяч шістсот дванадцять) гривень 05 копійок, з яких 14 132 гривні 41 копійка заборгованість за тілом кредиту та 3 479 гривень 64 копійки - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 5 675 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк