Справа № 304/1596/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Бисага Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Коваленко Олександр Миколайович на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області, ухваленого 16 березня 2020 року головуючим суддею Чепурнов В.О. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Тур`я-Реметівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування огорожі

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила зобов`язати відповідача демонтувати огорожу, що є на земельній ділянці, позиція(клітина) № НОМЕР_1 ) в АДРЕСА_1 , згідно з висновком судового експерта Павлича О.В.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом є власником будинку АДРЕСА_1 , а також прилеглої до нього земельної ділянки. Рішенням виконкому Перечинської районної ради № 228 від 25 серпня 1966 року було затверджено проект по впорядкуванню присадибних та суспільних земель села Т.Пасіка, в якому на картографічному матеріалі визначено земельні ділянки, їх площі та конфігурація. Після цього згідно рішення 18 сесії 3 скликання від 24 листопада 2001 року Т.Пасіцької сільської ради їй передано у власність 0,21 га.

В той же час, станом на 1966 рік за ОСОБА_3 біля будинку АДРЕСА_2 .Пасіка рахувалося 0,136 га, після чого згаданим рішенням від 24 листопада 2001 року йому передано у приватну власність не 0,136 га, а 0,14 га, тобто і частину її землі. На даний час відповідач ОСОБА_1 на підставі ст. 120 ЗК України автоматично не став власником землі, яка була у користуванні його батька та діда, однак частково захопив її землю.

Він розібрав її огорожу, що була зведена з відступом на 2,5 м позаду літньої кухні, встановивши свою огорожу впритул до літньої кухні та захопивши 0,004 га її землі. Те, що відповідач захопив частину її землі у розмірі 0,0042 га, вбачається також з висновку експерта Павлича О.В. № 0004/2018 від 04 жовтня 2018 року. Тому вона вирішила звернутися з даним позовом до суду, щоб відповідач демонтував огорожу, яку самовільно встановив на її городі, позиція(клітина) № 175, а відтак просить позов задовольнити.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 13.03.2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати огорожу, що зведена на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , позиція(клітина) № 175.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704 грн 80 коп судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Коваленко О.М. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує що суд необґрунтовано поклав у основу рішення висновок судово-будівельної експертизи з іншого провадження. Крім того судово-будівельна експертиза не передбачає вирішення питань щодо визначення меж земельних ділянок. На думку апелянта вказана експертиза є недопустимим доказом у цьому провадженні. Вказує, що згідно статті 376 ЦК України позов про знесення самочинного будівництва може заявляти лише власник земельної ділянки, а інші особи можуть заявляти такий позов лише уразі порушення їх прав. Крім того, суд проігнорував той факт, що більша частина огорожі щодо якої виник спір проходить між землями відповідача та землями загального користування, і позивач не вправі розпоряджатися землями, які межують із земельною ділянкою відповідача.

Адвокат Шкорка І.М. в інтересах ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить відхилити вимоги апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів, вважає, що така підлягає задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2012 року позивач ОСОБА_2 є власником Житлового будинку з Надвірними будовами та спорудами /літ.Б Пиливня; літ.В Стайня; літ.Г ОСОБА_4 Підсобна будівля з надбудовою; літ.Ж Навіс; 1-7 Огорожа та І, ІІІ - Споруди/, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 49-51).

Рішенням вісімнадцятої сесії 3 скликання Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 24 листопада 2001 року передано громадянам земельні ділянки, які є у їх користуванні у приватну власність в межах норм для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд відповідно до додатку, в тому числі: ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,74 га, з яких 0,21 га для обслуговування будинку, та 0,53 га для ведення особистого селянського господарства (Т. 1, а. с. 43-45).

Рішенням чотирнадцятої сесії п`ятого скликання від 16 листопада 2007 року № 194/12 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», відповідачу ОСОБА_1 , власнику житлового будинку в АДРЕСА_2 , передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, площею 0,14 га, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,18 га в урочищі «Більово», 0,23 га в урочищі «Бичово», 0,09 га в урочищі «Коло Порошкувки» та 0,20 га в урочищі «Кружок Березини», а також надано дозвіл на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю (Т. 1, а. с. 46).

Як вбачається з протоколу № 03 узгоджувальної комісії Т.Пасіцької сільської ради від 16 липня 2014 року, затвердженого рішенням двадцять дев`ятої сесії шостого скликання Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району від 24 липня 2014 року № 349 «Про затвердження протоколу № 03 узгоджувальної комісії Тур`я-Пасіцької сільської ради по розгляду земельного спору з приводу меж земельної ділянки, що відводиться ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства», комісія постановила земельну ділянку ОСОБА_5 , огороджену по периметру залишити в існуючих межах, площею 0,10 га; рекомендувати виготовити на неї правовстановлюючі документи (приватизувати), а також погодити ОСОБА_1 земельну ділянку в існуючих межах відповідно до кадастрового плану, виготовленого ПП Карпат-Геодезія, площею 0,1394 га, за мінусом 7 м.кв., які ввійшли в Державний акт, виданий ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку, площею 0,21 га; та погодити ОСОБА_2 земельну ділянку по фактичному землекористуванню в межах кадастрового плану, виконаного ТОВ Центр Проектів по периметру точок 1-2-3-6-1, площею земельної ділянки 497 м.кв. або 0,0497 га (Т. 2, а. с. 6, 7-8, 9-12).

У матеріалах справи міститься висновок експерта № 0004/2018 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 04 жовтня 2018 року на підставі ухвали Перечинського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2017 року в якому зазначено певні обставини встановлені судовим експертом, Т.1, а. с. 54-58.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Проте, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

До способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3 та 4 частини 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приписів статті 76, статті 77 частин 1, 2, статей 78, 79, 80, статті 81 частин 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до частин 2, 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

ОСОБА_2 звертаючись у суд з позовом до ОСОБА_1 про здійснення демонтажу огорожі, вважала, що така встановлена останнім за її твердженням в контурі АДРЕСА_3 згідно висновку судового експерта ОСОБА_6 .

Проте зазначене твердження позивачки на думку колегії суддів не знайшло свого доведення матеріалами справи з огляду на наступне.

Відповідно до Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР від 06.08.1973 року, ОСОБА_7 (батько позивачки) дозволено рішенням виконкому Перечинської районної Ради депутатів трудящих від 27 липня 1973 року № 168 здійснити забудову ділянки площею 0,07 га, яка наділена рішенням Тур`я Пасіцької сільської ради від 26.06.1973 року на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Шевченка від 24.03.1973 року № 3, Т.1, а.с. 23 (на звороті).

На підтвердження права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 позивачка надала суду Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 листопада 2012 року, який успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_8 , 1924 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . До даного житлового будинку відносяться також надвірні будови та споруди, а саме: літ.Б Пиливня; літ.В Стайня; літ.Г ОСОБА_4 Підсобна будівля з надбудовою; літ.Ж Навіс; 1-7 Огорожа та І, ІІІ Споруди, Т.1, а.с. 49-51.

В генеральному плані (схемі) від 22.07.2013 року на земельну ділянку по АДРЕСА_1 зазначено найменування будівель, які є невід`ємною складовою житлового будинку, Т.1, а.с. 24.

Дослідивши дані докази, колегія суддів зазначає, що такі не містять підтвердження у ОСОБА_2 права власності на будівлю Літньої кухні, що розміщена на земельній ділянці площею 0,21 га. по АДРЕСА_1 , так-як в таких дана будівля не відображена.

У протоколі огляду земельних ділянок за місцем їх знаходження від 24.02.2020 року, судом оглянуто такі й сторонами та їх представниками дано пояснення. Зокрема адвокат позивачки ОСОБА_9 пояснив, що будівля літньої кухні була збудована у 1993 році, а встановлена відповідачем огорожа порушує право позивачки на обслуговування такої. Представник третьої особи, землевпорядник ОСОБА_10 пояснив, що з приводу земельного спору щодо меж земельної ділянки позивачки наявний узгоджувальний протокол земельної комісії, який затверджений рішенням сільської ради від 24.07.2014 року. А будівлю літньої кухні позивачка збудувала самовільно без погоджувальних документів. Жодних правовстановлювальних документів у сторін на земельні ділянки немає. Відповідач пояснив, що огорожа ним встановлена на місці попередньої огорожі (межі), яку позивачка розібрала при будівництві літньої кухні. Встановлена огорожа продовжує огорожу всіх сусідів ( ОСОБА_5 , ОСОБА_11 ), Т.2, а.с. 3-4.

Обставини наведені в протоколі огляду судом земельних ділянок за місцем їх знаходження від 24.02.2020 року підтверджують твердження колегії судів з приводу того, що ОСОБА_2 не має права власності на будівлю АДРЕСА_1 , а звідси така збудована за відсутності дозвільних документів у сфері будівництва.

Відповідно до змісту Протоколу № 03 від 16 липня 2014 року Узгоджувальної комісії Тур`я-Пасіцької сільради предметом розгляду комісії був спір з приводу меж земельної ділянки, яка відводиться ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за місцем розташування між домогосподарствами за АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 та за АДРЕСА_2 . Як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 надали комісії кадастрові плани земельних ділянок.

ОСОБА_2 стверджувала, що їй слід відвести земельну ділянку площею від 0,0551 га до 0,06 га. Сільський голова пояснив комісії, що приймаючи рішення про відведення земельної ділянки, сесією сільської ради неодноразово наголошувалось, що площа земельної ділянки може становити і менший розмір ніж 0,06 га аби тільки не було порушено права суміжного землекористувача.

З наданої ОСОБА_1 кадастрової зйомки виконаної ПП «Карпат - Геодезія» земельної ділянки, яку фактично використовує, площа такої становить 0,1401 га. та проходить від вул. Воєводино по огорожі встановленій від земельної ділянки ОСОБА_12 через правий металевий стовпчик і далі по існуючій межі від земельної ділянки ОСОБА_2 до задньої стіни Літньої кухні на 2,74 м. вправо по стіні та далі на 1,69 м. по лівій стіні літньої кухні та вправо по існуючій огорожі до металічного стовпчика земельної ділянки ОСОБА_5 та по огорожі від земельної ділянки ОСОБА_5 до земельної ділянки ОСОБА_13 (приватизована).

По кадастровій зйомці наданій ОСОБА_2 виконаній ТзОВ «Центр проектів» виникли у членів комісії питання на відрізку межі від Б до В між точками 3-4 шириною 3,13 м. за рахунок землі ОСОБА_1 збільшено земельну ділянку ОСОБА_5 , та такою ж шириною 3,13 м. відведено ОСОБА_2 . Теж саме вбачається і на відрізку межі від Г до А між точками 5-6 шириною 4,25 м. за рахунок землі ОСОБА_1 відведено ОСОБА_2 .

Виділення землі ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 було здійснено в 1973 році площею 0,07 га. Інших документів ОСОБА_2 , які б підтверджували про виділення їх в період 1973 -1991 років земельних ділянок не надала.

Розглянувши земельний спір Узгоджувальна комісія Тур`я-Пасіцької сільради постановила: 1. Земельну ділянку ОСОБА_5 залишити в існуючих межах площею 0,10 га; 2. Погоджено ОСОБА_1 земельну ділянку в існуючих межах відповідно до кадастрового плану виготовленого ПП «Карпат - Геодезія» площею 0,1394 га (за мінусом 7 м.кв., які ввійшли до меж Державного акту на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку, площею 0,21 га.); 3. Погоджено ОСОБА_2 земельну ділянку по фактичному користуванню в межах кадастрового плану виконаного ТзОВ «Центр проектів» по периметру точок 1-2-3-6-1 площею земельної ділянки 497 м.кв. або 0,0497 га., Т.2, а.с. 7-8, 9, 10, 11-12.

Рішенням Тур`я-Пасіцької сільської ради 29 сесії 6 скликання від 24 липня 2014 року за № 349 затверджено Протокол № 03 від 16 липня 2014 року Узгоджувальної комісії Тур`я-Пасіцької сільради по розгляду земельного спору з приводу меж земельної ділянки, яка відводиться ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за місцем розташування між домогосподарствами за АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 та за АДРЕСА_2 , який є невід`ємною частиною даного рішення /додається/, Т.2, а.с. 6. Зазначене рішення сільської ради є чинним та сторонами не оскаржувалось в судовому порядку. А звідси, таке є обов`язковим до виконання як безпосередньо ОСОБА_2 й ОСОБА_1 , так й іншими органами стосовно меж земельних ділянок між суміжними землекористувачами.

Рішенням Перечинського районного суду від 19 липня 2016 року в цивільній справі № 304/1666/14-ц яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 03 липня 2017 року та постановою Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2019 року визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №745054 від 19 січня 2010 року, кадастровий номер :01:002:0065, який видано ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2100 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У зв`язку з даною обставиною, земельна ділянка в межах площі 0,2100 га за адресою по АДРЕСА_1 на час ухвалення переглядаємого рішення суду першої інстанції не перебувала у ОСОБА_2 на праві власності, а належить такій лише на праві користування.

Позаяк рішенням Перечинського районного суду від 19 липня 2016 року в цивільній справі № 304/1666/14-ц визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №745054 від 19 січня 2010 року, який видано ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2100 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Тому, уточнення Узгоджувальної комісії Тур`я-Пасіцької сільради зазначене в Протоколі № 03 від 16 липня 2014 року яке стосувалось обумовлення, а саме «за мінусом 7 м.кв., які ввійшли до меж Державного акту на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку, площею 0,21 га.» є таким, що втратило своє правове значення при визначенні меж суміжних земельних ділянок.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2019 року у цивільній справі № 304/1348/16-ц за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і Тур`я-Пасіцької сільської ради про часткове скасування рішень сільської ради та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 й Тур`я-Пасіцької сільської ради про визнання частково незаконним та скасування рішення сільської ради, провадження у цій справі закрито у зв`язку із затвердженням між сторонами мирової угоди, відповідно до якої:

ОСОБА_2 не наполягає на частковому скасуванні рішення 18 сесії 3 скликання Тур`я-Пасіцької сільської ради від 24 листопада 2001 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,14 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 ; на частковому скасуванні рішення Тур`я-Пасіцької сільської ради від 16 листопада 2007 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,14 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_1 не наполягає на частковому скасуванні рішення 18 сесії 3 скликання Тур`я-Пасіцької сільської ради від 24 листопада 2001 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ;

Тур`я-Пасіцька сільська ради погоджується на укладення між сторонами мирової угоди в зв`язку із тим, що немає підстав для скасування зазначених рішень сільської ради.

Судом сторонам роз`яснено, що у випадку невиконання мирової угоди сторонами, ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для примусового виконання в порядку передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Зазначена ухвала суду не оскаржувалась сторонами в апеляційному порядку, що вказує на набрання нею законної сили. Вимоги затверджені мировою угодою є обов`язковими до виконання для ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і Тур`я-Пасіцької сільської ради.

Посилання ОСОБА_2 на Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.11.2014 року, який складено Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області, про те що землекористувач ОСОБА_1 без належної правової підстави з порушенням меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 встановив огорожу, чим самим обмежив гр. ОСОБА_2 у використанні власної земельної ділянки для обслуговування існуючих будівель є безпідставним (Т.1, а.с. 74, 75). Оскільки таким не враховано рішення Тур`я-Пасіцької сільської ради 29 сесії 6 скликання від 24 липня 2014 року за № 349, яким затверджено Протокол № 03 від 16 липня 2014 року Узгоджувальної комісії Тур`я-Пасіцької сільради по розгляду земельного спору з приводу меж земельної ділянки, яка відводиться ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства. А також те, що даний акт ґрунтувався на Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯК №745054 від 19 січня 2010 року, який визнано недійсним рішенням Перечинського районного суду від 19.07.2016 року в справі № 304/1666/14-ц.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Протягом судового розгляду ОСОБА_2 як на один з основних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог посилалась на експертний висновок № 0004/2018 від 04.10.2018 року судової будівельно-технічної експертизи, яку проведено судовим експертом Павлич О.В.

Роблячи висновки по питаннях №1 та №2 окрім того, що експерт зазначив про фактичну площу земельної ділянки ОСОБА_1 розміром 0,1431 га, яка не відповідає площі 0,14 га, та разом з цим ще зазначив, якщо приймати до уваги площу 0,14 га то різниця складає 0,0031 га, а якщо приймати до уваги площу зазначену в Справі по впорядкуванню присадибних та суспільних земель то різниця складає 0,0071 га.

Висновок експерта з даних питань викладений у даній формі не являється ствердним та безсумнівним, що свідчить про наявність припущення. Крім цього, взявши до уваги площу зазначену в Справі по впорядкуванню присадибних та суспільних земель розміром 0,136 га. експерт взагалі не брав до уваги площу 0,128 га, яка рахувалась за ОСОБА_7 (батьком ОСОБА_2 ).

По питанню №3 експерт зазначив, що за кресленнями геодезиста земельна ділянка ОСОБА_1 не накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 по межах 1966 року.

Висновок Експерта по питанням №4 і №5 зроблено стосовно земельної ділянки наданої ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, тоді як у переглядаємій справі спір стосується встановлення огорожі по межі земельної ділянки площею 0,0497 га наданої ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за місцем розташування між домогосподарствами за АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 та за АДРЕСА_2 .

Вагомими при проведенні судової будівельно-технічної експертизи для судового експерта були обставини встановлені рішенням Тур`я-Пасіцької сільської ради 29 сесії 6 скликання від 24 липня 2014 року за № 349 про затвердження Протоколу № 03 від 16 липня 2014 року Узгоджувальної комісії Тур`я-Пасіцької сільради з розгляду земельного спору стосовно меж земельної ділянки, яка відводиться ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за місцем розташування між домогосподарствами за АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 та за АДРЕСА_2 , який є невід`ємною частиною даного рішення /додається/.

Проте, судовий експерт взагалі не досліджував та не брав до уваги зазначені обставини при здійсненні судової будівельно-технічної експертизи, що в результаті як наслідок призвело до хибних висновків, які є суперечливими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та правовим підставам для набуття права на земельну ділянку.

Крім цього, суд першої інстанції при затвердженні мирової угоди між даними сторонами ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2019 року у цивільній справі № 304/1348/16-ц не досліджував експертний висновок № 0004/2018 від 04.10.2018 року судової будівельно-технічної експертизи, яку проведено судовим експертом Павлич О.В. та не давав такому правову оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності. А відповідно до вимог частини 2 статті 229 ЦПК України докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Водночас, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Оскільки, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, колегія суддів вважає експертний висновок № 0004/2018 від 04.10.2018 року щодо судової будівельно-технічної експертизи, яку проведено судовим експертом Павлич О.В. таким, що не доводить позовні вимоги ОСОБА_14 з огляду на наведені вище мотиви.

Узагальнюючи наведене, апеляційний суд констатує, що позивачем не надано доказів, які б підтверджують обставини щодо порушення її майнових прав встановленням відповідачем огорожі, які в свою чергу відповідачем спростовані, а отже, пред`явлений негаторний позов з метою захисту своїх порушених прав не знайшов підтвердження порушення таких прав.

Відповідно до змісту статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Таким чином судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмір 1 057,20 грн, підлягають стягненню із позивача на користь відповідача.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Коваленко Олександр Миколайович, задовольнити.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2020 року, скасувати та ухвалити в справі постанову, якою позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Тур`я-Реметівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування огорожі, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_2 судові витрати у розмірі 1057,20 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 30 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: