ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8364/22 Справа № 185/4702/22 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У.М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Болдирєвої У.М. в місті Павлоград Дніропетровської області в цивільній справі номер 203/3732/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що протягом 24 років 6 місяців позивач працював на виробничих структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею у шкідливих умовах. Був звільнений 31 березня 2020 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Відповідно до довідок МСЕК позивачу сукупно встановлено 60% втрати працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями.

Позивач вважав, що саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. Цими діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у постійному фізичному болю, поганому самопочутті, порушенні душевної рівноваги.

Просив суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 120000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, та таким, що прийнято з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції не було досліджено усі наявні факти та обставини справи, не враховано судову практику Верховного Суду в аналогічних справах.

Наголошує, що комісія, до якої входив юрист шахти, не оскаржувала акт П-4, що підтверджує факт, що умови на виробництві дійсно шкідливі, що призвело до втрати позивачем

здоров`я через отримані ним професійні захворювання.

Факт встановлення стійкої втрати працездатності висновком МСЕК від 20.09.2021 року та ІІІ групи інвалідності є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Вважає, що суд першої інстанції порушив право позивача на справедливий суд, оскільки провів розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застостосував норми матеріально права та, посилаючись лише на відсутність в матеріалах справи довідки про первинний огляд МСЕК, дійшов помилкового висновку про відсутність доказів втрати позивачем працездатності.

Суд не надав належної оцінки іншим доказам наявним в матеріалах справи, які у сукупності дають підстави для висновку про наявність у позивача стійкої втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та права на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просив залишити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Зазначає, що посилання позивача на порушення судом першої інстанції його права на справедливий судовий розгляд, у зв`язку з призначенням розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, є безпідставним, оскільки сам позивач у позовній заяві просив суд провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Заперечує проти надання копії первинної довідки МСЕК позивачем як доказу, оскільки ним не надано обґрунтувань неможливості надання первинної довідки МСЕК в суді першої інстанції.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Вважає, що Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено законне і обґрунтоване рішення, за матеріалами справи, що були надані сторонами як докази.

Позивач був попереджений про умови праці, був забезпечений спеціальним одягом та засобами індивідуального захисту.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений в позовній заяві, не ґрунтується на нормах діючого законодавства України.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пономаренко В.Л. в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 120).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся позивача та його представника.

Заслухавши головуючого, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими

доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 Гоманюк ОСОБА_3 працював на виробничо-структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений 31 березня 2020 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с. 11-13).

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_1 вбачається, що професійне захворювання виникло внаслідок шкідливих умов на виробництві (а.с. 15-16).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ №139551 від 20 вересня 2021 року при повторному огляді встановлено, що ОСОБА_1 протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно (а.с. 14).

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 065282 від 20 вересня 2021 року при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями (а.с.14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності чи встановленні групи інвалідності.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на виробничо-структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений 31 березня 2020 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_1 вбачається, що професійне захворювання виникло внаслідок шкідливих умов на виробництві.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААВ №139551 від 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності, 60 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями. Йому протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що, з`ясувавши наявність довідок про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності при повторному огляді позивача, у суду першої інстанції мав бути обґрунтований висновок про наявність первісної довідки, оскільки за загальним правилом переогляд проводиться щорічно.

Згідно з п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

З матеріалів цивільної справи та позовної заяви вбачається, що справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Тому позивач з об`єктивних причин не міг скористатися своїм правом на звернення до суду з клопотанням про надання доказів первісної довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності.

За таких обставин, апеляційний суд приймає доказ первісну довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА від 05 жовтня 2020 року (а.с. 89), та вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, враховує вимоги розумності і справедливості та вважає, що розмір моральної шкоди становить 60000,00 грн, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Виходячи з викладеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи та ухвалив судове рішення, яке відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі,частково заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений за законом від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір в розмірі 1488,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1488,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2022 року.

Судді: