КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2613/2022
справа №363/2428/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Рудюка О.Д. ,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (збитків),-

встановив:

30 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом, яким просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду нанесену майну у розмірі 318 240,61 гривень; стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень; стягнути оплату за проведення оцінки розміру збитків 2 500,00 гривень, а також судові витрати.

Позов обгрунтовує тим, що 26 жовтня 2019 року о 16-45 год. на автодорозі Київ-Одеса км. 183+500 мало місце ДТП за участю автомобілів HondaCR-V д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та Skoda Octaviaд.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Зазначає, що постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року встановлені обставини даної ДТП та направлено матеріали справи до Вишгородського районного суду Київської області. 19 лютого 2020 року постановою Вишгородського районного суду Київської області у справі № 701/1417/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП матеріали справи направлено до Уманської місцевої прокуратури Черкаської області, у зв`язку з тим, що можуть міститися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_2 застрахована в ПрАТ "УАСК АСКА" згідно Полісу № АО/3161725 від 12 березня 2019 року, розмір франшизи - 1 000 грн., ліміт відповідальності - 100 000 грн. Згідно даних звіту №856 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 417 240,61 грн.

Вартість вищевказаного дослідження становить 2 500 грн. ПрАТ «УАСК АСКА» здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за вирахуванням розміру франшизи та виплатило позивачці 99 000 грн.

Зазначає, що вимога до відповідача полягає в стягненні різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та відшкодуванні моральної шкоди, оскільки має місце завдання позивачці шкоди саме відповідачем, у зв`язку з чим позивачка має право на її відшкодування в розмірі 318 240,61 грн.

Окрім того, вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача, у позивачки змінився спосіб життя, вона була позбавлена можливості використовувати автомобіль та докладати зусиль для організації свого життя. Вказані дії викликали в неї нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, а тому уважає, що вона має право на відшкодування моральної шкоди, яку визначає у розмірі 20 000,00 гривень.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі. Судові витрати залишено за позивачем.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, неповно встановлено обставини справи, не доведено обставини, що мають значення для справи; суд першої інстанції неправильно застосував норми права; суд при розгляді справи порушив статті 263-265 ЦПК України.

Зазначає, що судом не взято до уваги постанову у справі про адміністративне правопорушення від 19 лютого 2020 року, якою матеріали справи направлені до прокуратури саме у зв`язку з необхідністю встановити ступень тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних внаслідок ДТП. Зазначає, що суд направив матеріали справи виключно для того, щоб визначити, до якого виду відповідальності притягувати відповідача, а отже суд не має будь-яких сумнівів у вині ОСОБА_2 . Уважає, що сама по собі постанова про направлення справи до прокуратури дозволяє дійти висновку про винуватість відповідача у вказаній ДТП.

Звертає увагу, що з тексту постанови, а саме "відповідач, керуючи автомобілем "Skoda Octavia" д.н.з. НОМЕР_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, не був уважним, не врахував зміну дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Ford Mondeo д.н.з НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 і який рухався у зустрічному напрямку по лівій смузі руху, а в подальшому допустив зіткнення з автомобілем Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 " вже убачається грубе порушення правил дорожнього руху саме відповідачем.

Зазначає, що суд не встановлював взагалі обставин вчинення ДТП, не з`ясував як відбулася дорожньо-транспортна пригода, які дії призвели до нього та не встановив механізм завдання шкоди.

Вказує, що суд першої інстанції грубо порушив принцип змагальності процесу, що проявилось у тому, що суд оцінював лише докази, надані позивачем. Вказана обставина, уважає, свідчить про упередженість суду та поверхневого підходу до вирішення пред`явленого позову.

Звертає увагу, що суд не навів жодної аргументації та залишив поза увагою вимогу позивача про стягнення моральної шкоди.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконне, невмотивоване, порушує вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вимоги статей 263, 265 ЦПК України.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати, визнати незаконним рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

12 вересня 2022 року до Київського апеляційного суду ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що не погоджується з твердженням позивачки про те, що вина ОСОБА_2 доводиться матеріалами справи.

Зазначає, що постанова Вишгородського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року, якою направлено матеріали справи до Уманської місцевої прокуратури Черкаської області, не є доказом винуватості відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила пошкодження транспортних засобів.

Щодо доводів про виплату страховою компанією страхового відшкодування зазначає, що страхова компанія на свій «страх і ризик» самостійно приходить до висновку про необхідність виплатити страхове відшкодування у тому чи іншому випадку, без прив`язки до часу та наявності або відсутності відповідних рішень щодо встановлення у судовому порядку винних осіб у настанні страхового випадку.

Звертає увагу суду, що позивачкою не надано доказів виплати страхового відшкодування, що ставить під сумнів отримання таких коштів взагалі.

Вказує, що за відсутності рішення суду про визнання відповідача винним у вчиненні правопорушення, відповідач не повинен доводити свою невинуватості у вчиненому. Обов`язок доказування винуватості ОСОБА_2 у вчиненому лежить на потерпілій стороні, в даному випадку на позивачці.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, в подальшому позивачка ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, які з`явились до суду, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у справі на надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вини відповідача у виникненні ДТП. За таких обставин суд зробив висновок, що позивачем не доведено, що саме відповідач є особою, відповідальною за завдану внаслідок ДТП шкоду.

З такими висновками апеляційний суд погоджується.

Установлено, що 26 жовтня 2019 року сталася ДТП за участю транспортних засобів HondaCR-V д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та Skoda Octaviaд.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Вишгородського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.41-43).

З даних звіту № 856 від 29 листопада 2019 року про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку), завданого власнику автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , убачається, що станом на 25 листопада 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 417 240,61 грн., вартість матеріального збитку становить 306 125,00 грн. (а.с. 14-39)

З даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 убачається, що власником вказаного автомобіля є позивачка ОСОБА_1 (а.с. 29).

З даних полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО №3161725 убачається, що ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПрАТ "УАСК АСКА". Строк дії полісу вказаний 17 березня 2019 - 13 березня 2020 включно (а.с.49).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або правовій нормі (недоговірне зобов`язання)

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

За правилами статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1187 ЦК України унормовано, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 цієї статті визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

Згідно зі статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов`язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов`язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідним є доведення, що саме протиправна поведінка є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи,- наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відтак існує необхідність у встановленні безпосереднього причинного завязку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір шкоди встановлюється а) на підставі проведених досліджень, що дозволяють визначити розмір реальних збитків. Такі дослідження надають фактичний або прогнозований висновок (залежить, зокрема, від часу та місця виконання робіт, вартості деталей; б) на підставі відомостей, що доводять фактично витрачені кошти на відновлення речі.

Згідно частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, на підтвердження вини відповідача в заподіюванні шкоди позивачкою надано до суду постанову Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та постанову Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2020 року, якою матеріали справи про адміністративне правопорушення направлено до Уманської місцевої прокуратури Черкаської області.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2020 року в описовій частині містить посилання на грубе порушення відповідачем правил дорожнього руху, що автоматично встановлює наявність вини відповідача, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

19 лютого 2020 року постановою Вишгородського районного суду Київської області у справі №701/1417/19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП, матеріали справи направлено до Уманської місцевої прокуратури Черкаської області у зв`язку з тим, що працівниками Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області під час складання протоколу не вжито заходів щодо встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних позивачу ОСОБА_1 , а відтак можуть міститися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України (а.с. 44-45).

Постанова Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2020 року не містить даних про встановлені судом обставини адміністративного правопорушення, а містить лише посилання на дані, визначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності встановлює факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, проте не містить даних про обставини ДТП та не встановлює наявність або відсутність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що позивачкою на підтвердження позовних вимог не надано суду належних та допустимих доказів, на підставі яких суд міг би встановити вину відповідача у завданні шкоди.

Доводи скаржника про те, що суд не позбавлений можливості встановити такі обставини самостійно відхиляються колегією суддів, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей, таких як схема ДТП, пояснення учасників ДТП тощо, та підставі яких суд при розгляді цієї справи мав можливість встановити обставини та механізм дорожньо-транспортної пригоди, дії учасників пригоди, а також про обставини, що сприяли виникненню ДТП. Окрім того, згідно пояснень відповідача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, що не заперечувалось представником позивачки, ДТП сталася внаслідок взаємодії трьох транспортних засобів, проте такі дані в матеріалах справи відсутні, відтак суд позбавлений можливості встановити дії кожного з учасників пригоди та надати їм оцінку.

З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_2 , внаслідок якої ОСОБА_1 завдано шкоду.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту спричинення шкоди здоров`ю позивачки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також докази щодо виплати страхового відшкодування.

Відтак є правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з урахуванням доказів та заперечень, які надавалися сторонами у ході розгляду справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду не скасовується та не змінюється, підстави для перерозподілу судових витрат за результатами розгляду справи у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова