Справа № 138/2273/21
Провадження №:2/138/69/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Київської Т.Б.,

за участю секретаря Політанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Могилів-Подільський міськрайонний відділ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що в березні 2020 року позивач дізнався про те, що 19.10.2017 відносно нього було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № НМІ 122938 виданого 20.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. Вказаним виконавчим написом передбачено стягнення з позивача грошових коштів в розмірі 318 869,01 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 251264-cred від 18.09.2008, яка утворилась з 18.09.2008 по 22.05.2017.

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», оскільки відсутня обставина безспірності суми заборгованості, а також пропущено строк звернення з правом вимоги. Так, договір 251264-cred підписано сторонами ще 18.09.2008. При цьому, кінцевий строк повернення кредиту 25.09.2011. Таким чином, кінцевим строком права вимоги банку було 25.09.2014, тоді як банк звернувся до нотаріуса лише 20.07.2017.

Крім того, рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.07.2011 вже стягнуто заборгованість за договором № 251264-cred від 18.09.2008, зокрема, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Тобто, було допущено подвійне стягнення заборгованості з позивача.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. від 20.07.2017, реєстровий номер № 9370 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в сумі 318 869,01 грн.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.08.2021 позов залишено без руху.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.08.2021 відкрито спрощене провадження у справі, без призначення судового засідання та виклику учасників справи.

16.09.2021 до суду надійшов відзив від АТ КБ «Приватбанк» мотивований, зокрема, тим, що в справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню стягувач не може бути відповідачем, оскільки він не вчиняв такий напис. Крім того, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували позовні вимоги, а саме що сума боргу є меншою, або ж взагалі відсутня. Також оспорюваний виконавчий напис вчинено на підставі постанови КСУ № 1172 від 29.06.1999, в якій наявний перелік документів, необхідних нотаріусу для видачі виконавчого напису. Банк усі необхідні документів надав. Щодо строків звернення до нотаріуса, то оскільки боржник зобов`язання не виконував, у нього є заборгованість, а тому строк дії договору не припинено, а відтак і не пропущено строк звернення до нотаріуса. Також зазначено, що звернення банку до суду не є підставою вважати, що розмір заборгованості ОСОБА_1 є спірним. Зважаючи на викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.09.2021 призначено судове засідання у справі.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.12.201 частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача подала клопотання про проведення судового розгляду без її участі. Позов підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. У відзиві просив розгляд справи проводити без його участі.

Приватний нотаріус Швець Р.О. в судове засідання не з`явився. Подав до суду клопотання про проведення судового розгляду без його участі.

Представник Могилів-Подільського ВДВС в судове засідання не з`явився. Про час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, відзив на позов, оцінюючи докази в їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.

Суд встановив, що 18.09.2008 між «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 251264-CRED, за умовами якого позивачу було надано кредит у розмірі 6500,00 доларів США. Строк дії договору визначено до 15.09.2011 (а.с.39).

20.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999, вчинено виконавчий напис на користь ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором № 251264-CRED від 18.09.2008, укладеним з «Приватбанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 12 096,70 доларів США, що за курсом 26,37 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2017 складає 318 869,01 грн., з яких: 3184,33 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 8327,31 доларів США заборгованість за відсотками; 9,48 доларів США заборгованість по штрафам (фіксована частина); 575,58 доларів США заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості). Крім того, з боржника на користь стягувача також стягнуто 1800,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 9370 (а.с.15).

19.10.2017 старшим державним виконавцем Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Алєксєєвим О.Д. відкрито виконавче провадження ВП №54946497 по виконанню виконавчого напису НМІ №122938 від 20.07.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 318 869,01 грн. заборгованості за кредитним договором та 1800,00 грн. за вчинення виконавчого напису (а.с.7).

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Щодо доводів відповідача про те, що він є неналежним відповідачем, суд вказує таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року в справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19) зазначено, що «відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача».

Таким чином, оскільки оспорюваний виконавчий напис вчинено на користь ПАТ КБ «Приватбанк», то вказана юридична особа є належним відповідачем у даній справі.

Щодо доводів позивача про відсутність документів, які підтверджують безспірність суми боргу суд вказує таке.

Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» (тут і надалі - у редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

У частинах першій, другій статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно п. 2 постанови КМУ № 1172 для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З матеріалів, наданих на вимогу суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., слідує, що відповідачем подавалась нотаріусу заява про вчинення виконавчого напису, кредитний договір, додаток до нього з графіком погашення заборгованості, розрахунок заборгованості, а також письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № 251264-cred від 18.09.2008 та докази її направлення позивачу (а.с.105-114).

Обґрунтовуючи питання спірності суми боргу, позивач зазначає, що відповідач вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості ще у 2011 році.

Так, в матеріалах справи наявне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.07.2011 яким стягнуто, зокрема, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № 251264-cred від 18.09.2008, яка станом на 02.06.2011 становить 4092,84 доларів США, а саме: 3184,33 доларів США заборгованість за кредитом; 683,75 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 31,35 доларів США штраф (фіксована частина), 193,40 доларів США штраф (процентна складова) (а.с.10).

З наданого нотаріусу відповідачем розрахунку заборгованості за договором № 251264-cred від 18.09.2008, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 слідує, що позивач отримав кредитні кошти в розмірі 6500,00 доларів США та в період з 18.09.2008 по 18.08.2011 сплачував кредит. Станом на 18.09.2011 за ОСОБА_1 залишилась заборгованість за кредитом в розмірі 3184,33 доларів США (а.с.110).

Тобто, звертаючись з позовом до суду в 2011 році банк фактично просив стягнути увесь залишок суми кредитних коштів за кредитним договором № 251264-cred від 18.09.2008.

Пунктом 1.4 кредитного договору № 251264-cred від 18.09.2008 визначено, зокрема, що кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту визначено 15.09.2011 (а.с.39).

Разом з тим, поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання, що підтверджується додатком № 1 до кредитного договору № 251264-cred від 18.09.2008. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.07.2011 фактично достроково стягнуто на користь відповідача усю суму заборгованості за кредитним договором № 251264-cred від 18.09.2008, яка була у боржника на час ухвалення рішення. Таким чином, кредитор фактично скористався правом дострокового виконання зобов`язання, закріпленого ст. 1050 ЦК України.

Звертаючись із заявою про видачу виконавчого напису, відповідач надав нотаріусу вказаний вище розрахунок заборгованості за договором № 251264-cred від 18.09.2008, укладеним між Приватбанком та ОСОБА_1 , де зазначено, що після ухвалення рішення позивачу нараховувались проценти на підставі кредитного договору, які станом на 22.05.2017 становлять 8327,31 доларів США (а.с.110).

Разом з тим, згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно вимог кредитного договору і за наявності прострочення виконання основного зобов`язання станом на 26.07.2011 банк використав право вимагати дострокове повернення всієї суми кредиту, що залишилась не сплаченою, а також сплати процентів шляхом стягнення боргу в судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом і суд задовольнив його позовні вимоги.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Застосовуючи наведені норми права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі№ 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси відповідача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, наявність рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник не виконав у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у виді стягнення процентів.

Таким чином, суд не може вважати безпірною суму заборгованості, про яку зазначив відповідач у заяві про вчинення виконавчого напис, оскільки фактично відповідач безпідставно нарахував проценти по кредитному договору, на підставі ст. 1050 ЦК України, а не скористався правом передбаченим ст. 625 ЦК України.

Крім того, як вже зазначалось вище, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Враховуючи те, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним вище позовом ще в 2011 році то фактично він змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, а тому суд вважає, що крайнім строком звернення відповідача до нотаріуса був 2014 рік. Тобто, ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строк на звернення з такою заявою.

Отже, підставами визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є недотримання визначеної Законом України «Про нотаріат» та Порядком процедури вчинення виконавчих написів. Тобто при оспорюванні виконавчих написів, позивачі звертаються з позовом про визнання їх такими, що не підлягають виконанню з тих підстав, що суми, на які вчинено виконавчий напис не є безспірними, а стягувач не надав нотаріусу усі документи, які підтверджують заборгованість, пропущений строк вчинення виконавчого напису тощо.

Враховуючи викладене, а також те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, недотримано вимог, передбачених Законом України «Про нотаріат» та Порядком процедури вчинення виконавчих написів щодо надання доказів безпірності суми боргу, а також те, що стягувач пропустив строк вчинення такого виконавчого напису, а тому суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 3, 525, 526, 530, 549, ч. 1 ст.626, ч. 1 ст.629, ч. 1 ст.1054, 1056-1 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем № 9370 від 20.07.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором № 251264-cred в розмірі 318 869 грн. 01 коп, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ПАТ КБ «Приватбанк», , адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001;

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, адреса: 01001, Київська область, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 11, оф. 25;

Третя особа: Могилів-Подільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), , адреса: вул. Сагайдачного, 1/30, м. Могилів-Подільський Вінницької області.

Суддя: Т.Б.Київська