05.12.2022 Справа №607/9423/22 Провадження № 2/607/2745/2022
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Марциновської І.В.,
за участю секретаря судового засідання Семенець Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.01.2006 АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. При підписанні анкети-заяви ОСОБА_2 надала згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі за текстом - Договір). Укладений Договір містить у собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
Відповідно до умов Договору банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, а ОСОБА_2 надано у користування кредитну картку. Згідно з умовами Договору ОСОБА_2 зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено в Договорі.
Позивач вказує, що виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, оскільки надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами, однак ОСОБА_2 належним чином покладені на неї зобов`язання не виконала, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.
06.08.2021 позивач направив до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори претензію кредитора та 25.08.2021 отримав відповідь про те, що спадкоємцем ОСОБА_2 є ОСОБА_1 12.09.2021 позивач направив відповідачу лист-претензію, у якому пред`явив свої вимоги. Однак відповідач жодних дій на погашення боргу не вчиняв.
10.08.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.09.2022, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
15.09.2022 підготовче засідання відкладено на 13.10.2022 у зв`язку з неявкою відповідача.
13.10.2022 підготовче засідання відкладено на 09.11.2022 у зв`язку з неявкою відповідача.
09.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.12.2022.
У судове засідання 05.12.2022 представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився. При поданні позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
У судове засідання 05.12.2022 відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, у тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило.
Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.
Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням кредитного договору та договору банківського рахунка спадкоємцем позичальника, та регулюються главами 71, 72, 84, 87 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд встановив, що 27.01.2006 ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг від ЗАТ КБ «ПриватБанк» підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що ОСОБА_2 приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг ЗАТ КБ «ПриватБанк», а також що остання згодна з тим, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг (а.с. 53).
На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 Закрите Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 тип банку було змінено з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Такі обставини підтверджуються змістом п. 1, 2 Статуту АТ КБ «ПриватБанк».
З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що позивач є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк».
Згідно з положеннями ст. 512, 514 ЦК України у разі правонаступництва кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідно до підписаного кредитного договору б/н ОСОБА_2 надано декілька кредитних карток, зокрема, кредитна картка «Універсальна» № НОМЕР_1 (а.с. 65).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 (договір б/н), 01.02.2006 ОСОБА_2 був встановлений кредитний ліміт в розмірі 2000 грн, який надалі періодично зменшувався та збільшувався банком та станом на 06.08.2020 становив 0 грн (а.с. 52).
При цьому з виписки за договором б/н за період з 23.09.2005 до 02.08.2022 вбачається, що ОСОБА_2 користувалася наданою їй кредитною карткою № НОМЕР_1 та регулярно використовувала кредитну карту для зняття готівки, оплати товарів і послуг, а також користувалася кредитними коштами у межах суми кредитного ліміту (а.с. 9).
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України).
Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Таким чином правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. 2, 3 ст. 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц.
Так, суд встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 108).
02.11.2020 Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 655/2020 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з поданням кредиторами спадкодавця заяви-претензії з вимогами до спадкоємців.
18.12.2020 відповідач ОСОБА_1 , який є сином спадкодавця, звернувся до органу нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 107).
З матеріалів спадкової справи № 655/2020 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається що єдиним спадкоємцем померлої за законом, який прийняв спадщину та оформив спадкові права, отримавши 20.05.2021 та 03.12.2021 свідоцтва про право на спадщину за законом, є відповідач ОСОБА_1 (а.с. 100-134).
За таких обставин суд доходить висновку, що обов`язки померлої ОСОБА_2 , у тому числі і щодо погашення заборгованості за договором б/н від 27.01.2006, перейшли до ОСОБА_1 , тобто відбулася передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні. Отже, відповідач несе відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Щодо строків пред`явлення АТ КБ «ПриватБанк» вимоги до спадкоємця ОСОБА_1 суд зазначає таке.
Так, зі змісту ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.05.2021 вбачається, що під час судового розгляду справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.01.2006 судом встановлено, що ОСОБА_2 померла, у зв`язку з чим провадження у даній справі закрито (а.с. 69).
06.08.2021 АТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу Першої Тернопільської державної нотаріальної контори претензію кредитора померлої ОСОБА_2 (а.с. 70, 71).
У відповідь на претензію Перша Тернопільська державна нотаріальна контора листом № 347/02-14 від 11.08.2021 повідомила, що 20.05.2021 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 72).
12.09.2021 АТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу ОСОБА_1 лист-претензію від 31.08.2021 з вимогою погасити заборгованість за договором б/н від 27.01.2006, який укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (а.с. 73, 74-75).
З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що позивач, будучи кредитором померлої ОСОБА_2 та пред`явивши до спадкоємця останньої ОСОБА_1 вимогу погасити заборгованість спадкодавця, дотримався строків, визначених ч. 2, 3 ст. 1282 ЦК України.
Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
При цьому після 20.07.2020 на картковий рахунок ОСОБА_2 зараховувались кошти, які фактично є коштами, сплаченими спадкоємцем на погашення заборгованості за кредитом. Загальна сума таких коштів складає 6994,92 грн (178,78 грн + 19,28 грн + 39,17 грн + 4333,60 грн + 2373,20 грн + 55,89 грн = 6994,92 грн) (а.с. 27).
Поряд з цим списані позивачем відсотки за використання кредитного ліміту після смерті ОСОБА_2 на загальну суму 4333,60 грн не підлягають стягненню, оскільки фактично на той час правовідношення між сторонами було припинено у зв`язку зі смертю боржника.
Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 640/6274/16-ц, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
Ураховуючи, що відповідач не з`явився у судове засідання та доказів на спростування доводів позивача не надав, суд вважає доведеним факт набуття спадкоємцем ОСОБА_1 у спадщину після смерті боржника ОСОБА_2 майна, обсяг та вартість якого дозволяють спадкоємцю сплатити борг спадкодавця перед позивачем у сумі 8129,82 грн.
Відтак суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 27.01.2006 на загальну суму 8129,82 грн.
За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2481 грн, що підтверджується платіжним дорученням № ІНВ91В3ТMN від 31.05.2022 (а.с. 82). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 8129,82 грн, що становить 65,23 % від заявленої суми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 65,23 % судового збору у сумі 1618,36 грн, а 34,77 % судового збору у сумі 862,64 грн необхідно покласти на позивача.
Керуючись ст. 11 ч. 2 п. 1, 509 ч. 1, 2, 512, 514, 525, 526 ч. 1, 527 ч. 1, 530 ч. 1, 610, 611 ч. 1, 626 ч. 1, 627, 629, 633, 638, , 1049 ч. 1, 1054 ч. 1, 1055, 1066 ч. 1, 1216, 1218, 1281, 1282 ЦК України, ст. 4, 13, 76-81, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265, 280, 282-284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27 січня 2006 року у сумі 8129 (вісім тисяч сто двадцять дев`ять) гривень 82 копійки.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1618 (одна тисяча шістсот вісімнадцять) гривень 36 копійок.
Судовий збір у сумі 862 (вісімсот шістдесят дві) гривні 64 копійки покласти на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
СуддяІ. В. Марциновська
Повне судове рішення складене 15.12.2022.