ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2671/22 Справа № 173/1760/21 Категорія 81 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 09 жовтня 2007 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DZV0GK00770066, за умовами якого він отримав на термін до 08 жовтня 2027 року кредит у сумі 10 727 доларів США на наступні цілі: 8 800 дол. США на придбання двокімнатної квартири, а також у розмірі 1 927 дол. США на оплату страхових платежів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, процентів за дострокове погашення кредиту 2%, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 Договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 жовтня 2007 року, між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладений договір іпотеки, за умовами якого він передав банку в іпотеку квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначає, що у серпні 2021 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №65644612 з примусового виконання виконавчого напису №751, виданого 21 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. по зверненню стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому на праві власності.

Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 01 вересня 2021 р. йому стало відомо про те, що 21 березня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, яким запропонувала звернути стягнення на належне йому нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки за іпотечним договором № DZV0GK00770066 від 17 жовтня 2007 року та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього предмету іпотеки, задовольнити вимоги відповідача за кредитним договором за період з 09 жовтня 2007 року по 18 грудня 2018 року у розмірі 14 794,81 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18 грудня 2018 року (1 долар США дорівнює 27,8860820) становить 412 569,28 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 7 077,32 доларів США, заборгованість за відсотками 3 262,87 доларів США, комісія - 636,15 доларів США, пеня 3 818,47 доларів США, додатково витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3 500,00 грн. Всього, з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису - 416 069,28 грн.

06 вересня 2021 року йому було вручено постанову ВП № 65644612 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. від 19 серпня 2021 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

28 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. була винесена постанова у виконавчому провадження ВП № 65644612 про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Вважав, що спірний виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що при його вчиненні нотаріус не пересвідчився у безспірності вимог банку, не перевірив факт одержання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, не врахував наявність рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 18 липня 2016 року у справі №173/761/16-ц. Крім того, нотаріус не врахував, що строк кредитування за кредитним договором, в забезпечення зобов`язань за яким позивач передав в іпотеку належну йому квартиру давно закінчився, а тому банк безпідставно продовжував нараховувати проценти за користування кредитом. Разом з цим, відповідачем порушено строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Посилаючись на вищезазначені обставини, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 березня 2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 751 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому на праві власності.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса сума боргу була безспірною, про що свідчили надані нотаріусу та оформлені у встановленому законом порядку документи, нотаріус вчинив виконавчий напис правомірно, відповідно до вимог законодавства і підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Судом не надано належної оцінки твердженню позивача щодо порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, зокрема порушення обов`язку надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю, що є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису. Судом не враховано, що строк кредитування за кредитним договором, в забезпечення зобов`язань за яким позивач передав в іпотеку належну йому квартиру давно закінчився, а тому банк безпідставно продовжував нараховувати проценти за користування кредитом. Також відповідачем порушено строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та як вбачається із матеріалів справи, 09 жовтня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № DZV0GK00770066, за умовами якого ОСОБА_2 отримав на термін до 08 жовтня 2027 року кредит у сумі 10 727 доларів США на наступні цілі: 8 800 дол. США на придбання двокімнатної квартири, а також у розмірі 1 927 дол. США на оплату страхових платежів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, процентів за дострокове погашення кредиту 2%, та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 жовтня 2007 року, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки квартири, за умовами якого позивач передав банку в іпотеку квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашовою Г.В., та зареєстрований в реєстрі за № 4393. Також накладена заборона на відчуження вищевказаної квартири.

Позивач своїх зобов`язань за укладеним вище кредитним договором не виконав. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 18 липня 2016 року у справі №173/761/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DZV0GK00770066 від 09 жовтня 2007 року у розмірі 8 451.83 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом від 04 квітня 2016 року, складає 220 592,78 грн., яка складається з наступного: 7 040.10 дол. США, що еквівалентно 183 747,13 грн., заборгованість за кредитом; 910.40 дол. США, що еквівалентно 23 761,44 грн., заборгованість за процентом за користування кредитом; 56.76 дол. США, що еквівалентно 1 481,44 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 32.96 дол. США, що еквівалентно 860,26 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; 9.58 дол. США, що еквівалентно 250,04 грн. - штраф (фіксована частина); 402.01 дол. США,. що еквівалентно 10 492,46 грн. - штраф (процентна складова). Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 29 липня 2016 року.

Доказів виконання рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 18 липня 2016 року у справі №173/761/16-ц, матеріали справи не містять.

21 березня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, яким запропонувала звернути стягнення на належне на праві власності ОСОБА_2 нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки за іпотечним договором № DZV0GK00770066 від 17 жовтня 2007 року, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього предмету іпотеки, задовольнити вимоги відповідача за кредитним договором за період з 09 жовтня 2007 року по 18 грудня 2018 року в розмірі 14 794,81 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18 грудня 2018 року (1 долар США дорівнює 27,8860820) становить 412 569,28 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 7 077,32 доларів США, заборгованість за відсотками 3 262,87 доларів США, комісія - 636,15 доларів США, пеня - 3818,47 доларів США. Додатково витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3 500,00 грн, та з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису - 416 069,28 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса сума боргу була безспірною, про що свідчили надані та оформлені у встановленому законом порядку документи, нотаріус вчинив виконавчий напис правомірно, відповідно до вимог законодавства і підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку».

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Так, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частинами першою, другою статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц.

Також, Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17-ц, зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку, АТ КБ «Приватбанк» не довело належними та допустимими доказами направлення ОСОБА_2 та отримання останнім вимоги про усунення порушень договору, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця.

Верховний Суд неодноразово у свої постановах зазначав, що, як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушень порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог АТ КБ «Приватбанк» та дослідження питання щодо порушення строку звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. На зазначене вище, суд першої інстанції увагу не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та визнання таким, що не підлягає виконанню оскарженого виконавчого напису.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що колегією суддів задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , справа розглянута по суті з ухваленням нового судового рішення, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 724,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрований в реєстрві за №751 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 . (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2 724,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова