Ухвала

21 листопада 2022 року

місто Київ

справа № 932/3665/20

провадження № 61-11291ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської митниці на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України, у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 129 641,20 грн на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним складенням протоколу про порушення митних правил та винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка у подальшому була скасована.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2022 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку. В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2019 року у справі № 200/11364/17 визнано протиправними та скасовано постанову Державної фіскальної служби України від 23 червня 2017 року та постанову Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України від 18 травня 2017 року у справі про порушення позивачем митних правил, якими відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у розмірі 1 571 751,90 грн, то обґрунтованими є вимоги позивача про те, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності зумовило докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі необхідності в судовому порядку доводити свою невинуватість, що завдавало йому моральних страждань.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн, суди урахували встановлені у справі обставини щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, глибину та тривалість перенесених позивачем моральних страждань, керуючись принципами розумності та справедливості.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

Дніпровської митниці на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2022 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481,00 грн.

Предметом позову у цій справі є вимоги майнового характеру про стягнення 129 641,20 грн на відшкодування моральної шкоди.

Отже, ціна позову у цій справі складає 129 641,20 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00*100=248 100,00).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Право на касаційне оскарження у малозначній справі Дніпровська митниця обґрунтовувала тим, що порушене у ній питання стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у типових справах щодо застосування частини п`ятої статті 23 Цивільного кодексу України, а саме чи підлягає поділу та багаторазовому відшкодуванню моральна шкода особі, яка в один часовий проміжок морально страждала від усвідомлення загрози наслідків притягнення її до адміністративної відповідальності у 16 справах про порушення митних правил та чи підлягає застосуванню до таких правовідносин принцип пропорційності.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Практика застосування судами частини п`ятої статті 23 ЦК України є сталою, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При визначення розміру відшкодування судами враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України), а отже, посилання заявника на те, що порушене ним питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є необґрунтованим. Доводи заявника зводяться до його незгоди з рішенням судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, заподіяної внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі постанови Державної фіскальної служби України від 23 червня 2017 року та постанови Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України від 18 травня 2017 року у справі про накладення на позивача стягнення в розмірі 1 571 751,90 грн за порушення митних правил, визнаних в судовому порядку незаконними. На його думку, суди попередніх інстанцій не врахували наявність рішень Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справах № 160/3463/20, № 932/3461/20, № 932/3463/20, № 932/3666/20, № 932/3459/20 та № 932/3667/20, у яких позивач уже реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди за неправомірне притягнення до адміністративної відповідальності. Разом з тим, наведені заявником судові рішення ухвалені у справах, у яких предметом позовів були вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок накладення на нього стягнень за порушення позивачем митних правил на підставі інших постанов відповідача, визнаних незаконними в судовому порядку. Таким чином, доводи заявника стосуються не вирішення судом питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а переоцінки доказів, та в цілому доведеності чи недоведеності вимог позивача у цій справі, у тому числі щодо визначеного судами розміру відшкодування майнової шкоди, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд встановив відсутність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що дають право на оскарження судових рішень у малозначних справах.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської митниці на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко