САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 727/6687/22
Провадження №2/726/278/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., секретаря Житарь С.А., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Крамар І.І., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ :

АТКБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обгрунтування позову вказував, що відповідно до укладеного договору №Е/V06669 від 20.04.2006 року ОСОБА_3 20.04.2006 року отримав кредит у розмірі 35000,00 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.04.2009 року. У порушення норм ЦКУ та умов договору третя особа- ОСОБА_3 забов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача. У зв`язку із зазначеним порушенням третя особа має заборгованості станом на 11.07.2022 року у сумі 97636, 94 Євро. Крім того, вказує на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином, заборгованість до стягнення становить 41468, 20 Євро. Позивач також вказує, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» і відповідач ОСОБА_2 20.04.2006 року уклали договір іпотеки №Е/V06669-1. Згідно договору відповідач надала в іпотеку майно , яке розташоване в АДРЕСА_1 . Керуючись вищевикладеним, просить суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором в розмірі 41 468, 20 Євро, що за курсом 29,70 грн, відповідно то службового розпорядження НБУ від 11.07.2022 р. складає 1231605, 54 грн. , звернути стягнення на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виселити відповідача з вказаного будинковолодіння та стягнути судові витрати.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 09.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 05.10.2022 р.

Представник АТ КБ «Приват Банк» в судовому засіданні надала пояснення аналогічні позовній заяві, позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає його необгрутнованим. Крім цього, надавши суду заяву від 07.11.2022 року просить суд застосувати строки позовної давності. засідання не з`явилась, надала суду відзив на позовну заяву, заяву про застосування строків позовної давності, просив розглядати справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки.

Судом встановлено, що згідно договору №Е/V06669 від 20.04.2006 року ОСОБА_3 20.04.2006 року отримав кредит у розмірі 35000,00 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.04.2009 року.

Крім того, судом встановлено., що АТ КБ «Приватбанк» і відповідач ОСОБА_2 20.04.2006 року уклали договір іпотеки №Е/V06669-1. Згідно договору, відповідач надала в іпотеку майно, яке розташоване в АДРЕСА_1 .

Через невиконання зобов`язань за кредитним договором №Е/V06669 від 20.04.2006 року року у відповідача склалася заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі41 468, 20 Євро, яка складається з:

заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 10165, 33 Євро;

заборгованості за простроченими відсотками 31302, 87 Євро.

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору від 11.07.2022 року .

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При розгляді справи, представником відповідача була надана заява про застосування строку позовної давності, передбаченого ст.267 ЦК України.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 квітня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ЗАТ КТ «ПриватБанк» борг за кредитним договором №E/V06669 від 20.04.2006 року в розмірі 112202, 39 грн.

В подальшому, Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 11 жовтня 2012 року визнано виконавчий напис №2995 виданий 24.07.2009 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балицьким О.О. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії суми боргу 14263, 74 євро та 2417, 65 грн. таким, що не підлягає виконанню та скасовано його. Крім того, скасований арешт на будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 7 березня 2013 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 червня 2013 року Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Так, згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і звернення до суду.

Такими діями (шляхом пред`явлення судової вимоги) кредитор на власний розсуд змінює умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тобто відповідно до приписів частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов`язання.

Згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Як вже було зазначено, Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 квітня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ЗАТ КТ «ПриватБанк» борг за кредитним договором №E/V06669 від 20.04.2006 року в розмірі 112202, 39 грн.

Таким чином, позивач, пред`явивши позов про стягнення кредитної заборгованості на власний розсуд змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і з цього моменту почала перебігати позовна давність.

Крім того, як вже зазначено, Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 11 жовтня 2012 року визнано виконавчий напис №2995 виданий 24.07.2009 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балицьким О.О. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії суми боргу 14263, 74 євро та 2417, 65 грн. таким, що не підлягає виконанню та скасовано його та скасований арешт на будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

В свою чергу із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду 15 липня 2022 року, тобто із пропуском загальної позовної давності тривалістю у три роки.

В Постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року по справі № 01/15310/16, провадження № 61-547св21 (ЄДРСР 99250652) зазначено наступне : « ….Звернення стягнення є реалізацією іпотекодержателем свого права, передбаченого договором іпотеки, та підставою припинення цього права. Повернення стягувачу виконавчого напису (виконавчого документу) також не може переривати перебіг позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення з аналогічних причин.»

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 13.10.2021 року по справі № 737/771/20 провадження №61-13219св21 (ЄДРСР 100395986).

Щодо вимог позивача виселити ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, Законом України від 22 вересня 2011року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку» так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у Постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Таким чином, враховуючи відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, вимоги позивача про виселення ОСОБА_2 та інших осіб з житлового будинку, який нею придбаний нею не за кредитні кошти, суд вважає неправомірними .

За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не встановлено і в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду у відповідності до ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 256-258, 261, 267, 610, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 259, 223, 264, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволені позову акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Сторони у справі:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 49094, місце знаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2

Повний текст судового рішення складено 30.11.2022 року.

Головуючий суддя Л. В. Байцар