ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1581/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/1591/22 Категорія: 311010000 Кондрацької Н.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бородійчука В.Г., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він набув право власності на кімнату за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом та свідоцтвом. На поштову адресу отримав рахунок за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. У згаданому рахунку виявив, що за кімнатою закріплений рахунок № НОМЕР_1 та наявна заборгованість колишнього власника до 30.07.2021.

Позивач звертався до відповідача з заявами щодо нарахування послуг. Повідомив, що придбаваючи нерухомість не брав на себе обов`язок зі сплати боргів попередніх власників.

Крім того, просив відповідача виключити заборгованість з рахунку, а саме до 10.03.2022.

Зазначає, що відповідач ігнорує звернення з проханням виключити з особового рахунку заборгованість попереднього власника та безпідставно включати в рахунок на оплату позивачем заборгованості. Вважає, що такі дії відповідача є безпідставними, порушують права позивача, як споживача та власника та умови надання житлово-комунальних послуг.

На підставі викладеного, позивач просив суд зобов`язати ПрАТ «Черкаське хімволокно» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість попередніх власників кімнати за період до 30.07.2021.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 не має жодного відношення до суми заборгованості, яка виникла станом на 01.08.2021, оскільки він не був власником кімнати АДРЕСА_2 .

Зобов`язання ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» виключити суму заборгованості попередніх власників за комунальні послуги з надання централізованого опалення та гарячого водопостачання, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем певної заборгованості за спожиті комунальні послуги, не встановлює для позивача будь-яких обов`язків.

Крім того, зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідно до норм діючого законодавства України. Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності.

Підприємством відкритий особовий рахунок НОМЕР_1 , за яким обліковуються дані про нарахування та оплату комунальних послуг, що надаються підприємством до жилого помешкання АДРЕСА_2 .

Цей особовий рахунок є документом електронного регістру внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства і зі зміною власників, відкритий раніше особовий рахунок, не змінюється. Крім того, чинним законодавством не передбачено обов`язку підприємства закривати особові рахунки, а також виключати з обліку заборгованість, про що просить позивач.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано жодного належного, допустимого та переконливого доказу наявності дій, рішень з боку відповідача, які порушують його права та інтереси, як власника кімнати або споживача житлово-комунальних послуг.

Крім того, вказано, що з урахуванням положень статей 15, 16 ЦК України, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про зобов`язання виключити з обліку по особовому рахунку заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга, крім доводів викладених у позовній заяві, мотивована тим, що відповідач в судовому засіданні вказав, що не вимагає повернення заборгованості, яка виникла до 30.07.2021 року, разом з цим не надав відповіді для чого зберігає заборгованість за особовим рахунком та чому не хоче її виключати з обліку.

При цьому, 30 вересня 2022 року позивач отримав від відповідача вимогу про сплату боргу.

Суд не застосував практику Верховного Суду від 26 січня 2022 року справа №201/11406/20, де зазначено, що виключити з обліку по її особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири за період до 04 вересня 2020 року є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем.

Крім цього відповідно до ч. 2 розділу 2 та ч. 3 розділу 1 «Вимог до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» визначено, що рахунок на оплату комунальної послуги розрахунковий персоніфікований для кожного споживача документ, що містить консолідовану інформацію щодо нарахованої суми за спожиті обсяги комунальної послуги, платежів споживача за ці послуги, у тому числі сплачених у попередньому розрахунковому періоді, обсягів споживання комунальних послуг та діючих тарифів на ці послуги, іншу інформацію, про нараховані та сплачені суми платежів.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Черкаське хімволокно» вказує, що позивач не надав належних та допустимих доказів про порушення його прав, як споживача житлово-комунальних послуг. Стверджуючи про порушення його прав, як споживача житлово-комунальних послуг, порушує питання бухгалтерського обліку в цілому по особовому рахунку № НОМЕР_1 , а не щомісячних нарахувань з моменту набуття права власності позивачем.

Посилання позивача на копію вимоги про сплату боргу, не є належним та допустимим доказом. Вказана вимога не містить дати та номеру вихідної кореспонденції відповідача, адресата, не містить підпису посадової особи відповідача.

Щодо відмови ОСОБА_1 в наданні субсидії через обліковану заборгованість, чим порушується його законний інтерес, то такі твердження також не підтверджено доказами.

Посилання позивача на практику Верховного Суду не є доречним, адже по вказаним ним справам надавачі послуг вимагали оплату боргів попередніх власників, а обставини даної справи не є тотожними, так як відповідач не вимагає оплати боргу попередніх власників від позивача. Тобто існує чітка правова визначеність між сторонами даних правовідносин, яка полягає у тому, що відповідач підтверджує відсутність заборгованості саме у ОСОБА_1 перед відповідачем на час придбання вищевказаної квартири станом на 01.08.2021 року. Неодноразово наголошувалось на тому, що борг станом на 01.08.2021 року не буде стягуватись з позивача.

Також звернуто увагу, що чинним законодавством України не передбачено обов`язку відповідача, як виконавця житлово-комунальних послуг, виключати з відповідного обліку заборгованість попередніх власників житлових приміщень.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності ОСОБА_1 є власником кімнати АДРЕСА_2 та набута ним на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 2761, виданий 30.07.2021, видавник: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєва І.Ю.

Відповідно до нотаріально посвідченого Свідоцтва від 30.07.2021 ОСОБА_1 належить на праві власності кімната у гуртожитку, що знаходиться за вказаною вище адресою.

Відповідно до наданих рахунків за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на кімнату відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та відповідно до квитанції за січень 2021 року визначена заборгованість за опалення 21620, 73 грн. і за гарячу воду 13063, 78 грн.

У зверненнях позивача до відповідача зазначається прохання провести перерахунок та виключити з особового рахунку заборгованість за надання послуги, яка виникла до 30.07.2021.

У відповідях на звернення ОСОБА_1 ПрАТ «Черкаське хімволокно»надало відповіді від 24.02.2022 року №24/1193 та від 28.03.2022 року №24/1632, в яких зазначено, що особовий рахунок відкривається не за конкретною фізичною особою, а за адресою житлового приміщення (тобто не є персоніфікованим) та при зміні власника квартири номер особового рахунку не змінюється.

Крім того, відкриття, закриття особового рахунку, нарахування або списання з цього внутрішньогосподарського документа будь-яких сум є правом кредитора.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Проте, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18 (провадження № 61-5502св20), на який посилався ОСОБА_1 у позовній заяві й посилається у свої апеляційній скарзі; від 15 жовтня 2020 року у справі № 522/19127/18 (провадження № 61-20547св19).

При цьому у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20) зроблено висновок про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В матеріалах справи відсутні докази того, що при придбанні спірної кімнати у гуртожитку містяться застереження про переведення боргу попереднього власника й наявна згода кредитора на таку заміну, що передбачено положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Оскільки позивач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання попереднього власника вказаної кімнати, на нього не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попередньому власнику, що нараховані до 30 липня 2021 року, тобто до укладення ним договору купівлі-продажу кімнати.

Висновок суду першої інстанції про те, що на позивача не покладено обов`язку оплатити борги попереднього власника за отримані ним комунальні послуги, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки це суперечить принципу ефективного судового захисту.

Висновок суду першої інстанції про те, що обліковування по особовому рахунку ОСОБА_1 заборгованість попереднього власника в розмірі 32687,20 грн не передбачає для позивача будь-яких обов`язків є необґрунтованим, оскільки позивач категорично заперечує проти сплати вказаної заборгованості, тоді як зі змісту листа ПрАТ «Черкаське хімволокно» вбачається, що, зокрема, питання відкриття, закриття особового рахунку, нарахування або списання з цього внутрішньогосподарського документа будь-яких сум є правом кредитора. З даної відповіді вбачається, що саме відповідачем на власний розсуд вирішуватиме питання щодо можливої вимоги за вказаним особовим рахунком, власником якого наразі є позивач.

Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших.

З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога ОСОБА_1 про зобов`язання ПрАТ «Черкаське Хімволокно» виключити з обліку по його особовому рахунку заборгованість попереднього власника кімнати за період до 30 липня 2021 року є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних вимогах викладено Верховним Судом у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20), а також у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079св21).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), вирішуючи спір у справі хоча і з іншим предметом позову, аніж у справі, яка переглядається Верховним Судом, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах (пункт 54).

У пункті 58 указаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника зобов`язати кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір) може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , безпідставно вважаючи, що його права відповідачем не порушено, не звернувши увагу на те, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» його позов не визнав, активно заперечувало проти задоволення позову про виключення чужої заборгованості саме з особового рахунку позивача, а згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України (завдання та основні засади цивільного судочинства) захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду викладеними у подібних правовідносинах у постановах від 15 жовтня 2020 року у справі №522/19127/18 (провадження №61-20547св19), від 14 вересня 2022 року у справі №201/1807/21 (провадження №61-2572св22), від 27 серпня 2020 року у справі №207/2990/18 (провадження №61-5502св20), від 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19 (провадження №61-3604св20), від 18 грудня 2018 року у справі №209/4456/16 (провадження №61-17562 св18).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції у випадку скасування або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , понесені у зв`язку із розглядом справи судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави, розмір яких складає 2481 грн (991,40 грн за розгляд справи у суді першої інстанції + 1488,60 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2022 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість попередніх власників кімнати АДРЕСА_2 за період до 30 липня 2021 року.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» на користь держави 2481 грн на відшкодування судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Судді: