ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8243/22 Справа № 233/2602/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєлостоцька О.В. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 233/2602/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Завод обважнювачів»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалене суддею Бєлостоцькою О.В. у місті Костянтинівка Донецької області , повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що з 09 серпня 2011 року позивач перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі працював водієм автотранспортних засобів.

Наказом відповідача від 18 травня 2021 року № 364-к був звільнений з роботи згідно ч.3 ст.40 КЗпП України.

Із вказаним наказом про звільнення він не згоден, оскільки в процесі виконання посадових обов`язків між ним та працівником охорони в черговий раз виникла конфліктна ситуація, яка полягала в тому, що останній заглядав в його особисті речі через кабіну водія в автобусі, вимагав витягнути зміст пакету, нахилявся близько до нього без маски, що обурило його, у зв`язку з чим він зробив зауваження.

Через деякий час начальник служби безпеки підприємства повідомив його про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та позбавлення премії у розмірі 100% за жовтень 2020 року та у розмірі 50% за грудень 2020 року за те, що як зазначено в наказі від 08 грудня 2020 року № 960-к, він порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку та Кодекс ділової етики ПрАТ «Завод обважнювачів», що є порушенням виробничої дисципліни.

Проте, є незрозумілим визначення роботодавцем періодів, за які його позбавлено премії, не зазначено суть вчинених порушень. Всупереч ст.149 КЗпП України роботодавець не зажадав від нього письмових пояснень по суті порушення. У зв`язку із вжиттям позасудових заходів оскарження дій відповідача з винесення наказу про накладення дисциплінарного стягнення та наміром продовжувати трудові правовідносини, порушив передбачений діючим законодавством строк для вирішення трудового спору.

18 лютого 2021 року відповідачем було винесено наказ № 103-к про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за те, що він ніби-то порушив робочу інструкцію водія, що стало несподіванкою для нього, оскільки жодних письмових пояснень від нього роботодавець не вимагав. З пояснень начальника служби безпеки йому стало відомо про те, що порушення, якого він ніби-то припустився полягало в не проходженні ним 01 лютого 2021 року медичного огляду перед виходом на рейс, що не відповідає дійсності, оскільки в дорожньому листі міститься підпис та штамп медичного працівника про проходження медичного огляду.

Наказ від 18 лютого 2021 року № 103-к вважає безпідставним, необґрунтованим, таким, що порушує права позивача та свідчить про несправедливе та упередження ставлення до нього з боку керівництва відповідача по справі.

Зазначений наказ ОСОБА_1 не оскаржив до суду у тримісячний строк з огляду на те, що мав надію на вирішення трудового спору в позасудовому порядку та окрім того, зверненню до суду завадила несприятлива епідемічна ситуація в країні у зв`язку з пандемією.

Згодом працівником охорони було складено доповідну записку на ім`я директора підприємства про порушення ним трудової дисципліни, що полягало у відхиленні маршруту. Однак, позивачем були надані письмові пояснення про поважні припини таких обставин (поломка автобуса), які були прийняті керівництвом без зауважень. На транспортному засобі, яким він керував ПАЗ НОМЕР_1 ніколи не було встановлено GPS навігатора.

14 квітня 2021 року відбулось засідання профспілкового комітету працівників ПрАТ «Завод обважнювачів», на якому було розглянуто питання про порушення ним п.2.18 робочої інструкції водія та про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за ч.3 ст.40 КЗпП України.

Висновок про систематичне порушення ним обов`язків був зроблений відповідачем, виходячи з обставин притягнення його до дисциплінарної відповідальності на підставі наказів № 960-к та 103-к, зі змісту яких не вбачається чому саме полягало порушення трудової дисципліни і який саме дисциплінарний проступок він здійснив, з огляду на що посилання на систематичність дій які не визначені є некоректним.

В період часу з 29 квітня 2021 року по 17 травня 2021 року позивач перебував на лікарняному. Телефоном працівники адміністрації відповідача по справі повідомили про намір звільнити його після виходу на роботу без повідомлення причин.

Він був незаконно звільнений наказом від 18 травня 2021 року № 364-к з порушенням місячного строку, після виходу з лікарняного. В день звільнення за графіком він мав вихідний.

В зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд: поновити йому строк для звернення до суду з позовом про оскарження наказів ПрАТ «Завод обважнювачів» про накладення дисциплінарного стягнення від 08 грудня 2020 року № 960-к та від 18 лютого 2021 року № 103-к; визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «Завод обважнювачів» про накладення дисциплінарного стягнення від 08 грудня 2020 року № 960-к; визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «Завод обважнювачів» про накладення дисциплінарного стягнення від 18 лютого 2021 року № 103-к; визнати незаконним та скасувати наказ від 18 травня 2021 року № 364-к «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, робочою інструкцією воді автотранспортних засобів за п.3 ст.40 КЗпП України»; поновити його на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортної ділянки транспортного цеху ПрАТ «Завод обважнювачів»; стягнути з ПрАТ «Завод обважнювачів» середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення 18 травня 2021 року до дати ухвалення судового рішення (на дату подання позовної заяви розмір середнього заробітку становить 13243 грн 00 коп); допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» від 08 грудня 2020 року № 960-к «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Визнано незаконним та скасовано наказ Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» від 18 лютого 2021 року № 103-к «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Визнати незаконним та скасовано наказ Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» від 18 травня 2021 року № 364-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортної ділянки транспортного цеху Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» з 18 травня 2021 року.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 48724 гривні 72 копійки, з відрахуванням податків та обов`язкових зборів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» в дохід держави судовий збір в розмірі 4540 гивень 00 копійок.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач Приватне акціонерне товариство «Завод обважнювачів» просить скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що підприємство має право самостійно визначити, що саме повинно обов`язково містити у наказі про накладення дисциплінарного стягнення, а також самостійно розробляти на підприємстві порядок притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності.

Вважає, що при винесенні наказу від 08 грудня 2020 року № 960-К була дотримана норма ч.2 ст. 149 КЗпП України.

На думку відповідача, суд першої інстанції невірно тлумачить зміст наказів від 08 грудня 2020 року № 960-к та від 18 лютого 2021 року № 103-К.

Вважає, що відсутні законні підстави для визнання наказу від 18 травня 2021 року № 364-К про звільнення позивача незаконним та поновлення працівника на роботі, а отже стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є також необґрунтованим.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася , про день та час розгляду справи повідомлений належним чином , подав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Завод обважнювачів» в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 з 09 серпня 2011 року перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі працював водієм автотранспортних засобів ПрАТ «Завод обважнювачів».

18 травня 2021 року звільнений з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України(т.1а.с.10-14).

Відповідно до п.п.5.5, 5.8 робочої інструкції водія автотранспортних засобів автотранспортної дільниці транспортного цеху ПрАТ «Завод обважнювачів», затвердженої 17 грудня 2020 року, з якою позивач по справі ознайомлений 21 грудня 2020 року, водій несе відповідальність за недотримання правил внутрішнього розпорядку, охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, наказів та розпоряджень по підприємству; невиконання або неналежне виконання вимог внутрішніх нормативних документів підприємства, законних вимог керівництва (т.1 а.с.126-131).

Пунктом 1.5 інструкції з охорони праці № 152 для водіїв автотранспортних засобів, затвердженої 07 грудня 2017 року, передбачено обов`язок водія дотримуватись вимог правил внутрішнього трудового розпорядку (т.1а.с.107-114).

Згідно журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці, 04 вересня 2020 року та 04 грудня 2020 року водій ОСОБА_1 проходив повторний інструктаж (т.1а.с.115-117, 242-244).

01 грудня 2020 року охоронець ОСОБА_2 доповів директору ПрАТ «Завод обважнювачів» про те, що 22 жовтня 2020 року під час огляду автобусу ПАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 на його спроби з`ясувати, що знаходиться в пакеті, ОСОБА_1 відповів грубою нецензурною лайкою. Аналогічні конфлікті ситуації із ОСОБА_1 мали місце 02 листопада 2020 року та 05 листопада 2020 року (т.1а.с.97).

Начальник служби охорони ПрАТ «Завод обважнювачів» ОСОБА_3 доповідною запискою від 07 грудня 2020 року доповів керівнику підприємства про те, що 22 жовтня 2020 року водій ОСОБА_1 на прохання охоронця ОСОБА_2 надати для огляду вміст пакету, категорично відмовився, висловлювався на адресу останнього нецензурною лайкою (т.1а.с.96).

Доповідною запискою від 08 грудня 2020 року начальник служби безпеки ПрАТ «Завод обважнювачів» рекомендував директору підприємства притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за те, що він 22 жовтня 2020 року під час огляду охоронцем ОСОБА_2 автобусу ПАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 , на прохання надати для огляду вміст пакету, ОСОБА_1 відмовив останньому у грубій формі з використанням нецензурної брані, що супроводжувалось виключним цинізмом, поєднаним з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, грубою непристойністю (т.1а.с.95).

Як вбачається з акту від 07 грудня 2020 року, ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення за фактом образи охоронця ОСОБА_4 з використанням нецензурної лайки 22 жовтня 2020 року та 02 листопада 2020 року, 05 листопада 2020 року, порушення п.3.1.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку п.п.4.1, 4.6 Кодексу ділової етики, на що останній відповів відмовою (т.1а.с.98).

08 грудня 2020 року наказом ПрАТ «Завод обважнювачів» № 960-к на ОСОБА_1 накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлення премії на 100% за жовтень 2020 року і 50% за грудень 2020 року за те, що він у жовтні та листопаді 2020 року порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку та Кодексу ділової етики, що є порушенням виробничої дисципліни (т.1а.с.15,94).

Із змістом наказу від 08 грудня 2020 року № 960-к ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис (т.1а.с.94).

ОСОБА_1 звертався до директора ПрАТ «Завод обважнювачів» із скаргою з приводу дій працівників охорони підприємства (т.1а.с.16-18), відповідь за результатами якої була надана 24 грудня 2020 року (т.1а.с.19) та 30 грудня 2020 року (т.1а.с.21).

Згідно копії дорожнього листа № 014944 від 01 лютого 2021 року (т.2а.с.6) вбачається, що цього дня ОСОБА_1 пройшов предрейсовий медичний огляд, про що свідчить печатка та підпис медичного працівника.

Начальник відділу охорони ОСОБА_3 доповів 03 лютого 2021 року директору ПрАТ «Завод обважнювачів» про те, що 01 лютого 2021 року під час перегляду камер відеоспостереження за період часу з 07 години 00хвилин до 15 години 26 хвилин водій автобуса ОСОБА_1 до приміщення медпункту не заходив (т.1а.с.102).

Доповідною від 09 лютого 2021 року начальник відділу охорони Суліменко І.А. доповів директору ПрАТ «Завод обважнювачів» про відмову ОСОБА_5 дати пояснення за фактом не проходження ним 01 лютого 2021 року обов`язкового передрейсового медичного огляду (т.1а.с.103).

Доповідною від 05 лютого 2021 року охоронник ОСОБА_6 доповіла директору ПрАТ «Завод обважнювачів» про те, що 05 лютого 2021 року водій ОСОБА_1 , не зважаючи на штамп в дорожньому листі, фактично не пройшов медичний огляд, оскільки виїхав за територію заводу о 07 годині 05 хвилин до приходу на роботу фельдшера ОСОБА_7 ( прийшла о 07 годині 06 хвилин) (т.1а.с.104).

Доповідною запискою від 09 лютого 2021 року начальник служби безпеки ОСОБА_8 рекомендував директору ПрАТ «Завод обважнювачів» притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за те, що він не зважаючи на відмітку та підпис медичного працівника в дорожньому листі № 014944, 01 лютого 2021 року, фактично не пройшов медичний огляд. З пояснень медичного працівника ОСОБА_7 встановлено, що цього дня огляд водія ОСОБА_1 вона не проводила (т.1а.с.100).

Відповідно до наказу від 18 лютого 2021 року № 103-к на ОСОБА_1 накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани за те, що у лютому 2021 року він порушив робочу інструкцію водія (т.1а.с.29,99).

Із змістом наказу від 18 лютого 2021 року № 103-к ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис (т.а.с.99).

Згідно акту від 09 лютого 2021 року ОСОБА_1 відмовився від дачі письмових пояснень за фактом не проходження ним 01 лютого 2021 року та 05 лютого 2021 року обов`язкового медичного огляду (т.а.с.105).

Як вбачається із наказу від 10 лютого 2021 року № 88-к, на фельдшера здравпункту ОСОБА_7 за порушення робочої інструкції, без конкретизації в чому полягало порушення, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани (т.1а.с.118).

Відповідно до наказу від 28 грудня 2019 року № 326/19 «Про організацію доставки працівників на роботу та з роботи на ПрАТ «Завод обважнювачів» визначено, що перевезення працівників на роботу та з роботи здійснюється власним автотранспортом підприємства (ПАЗ державний номер НОМЕР_1 та ПАЗ державний номер НОМЕР_2 ); визначений графік та маршрут доставки працівників на роботу та у зворотному напрямку (т.1а.с.213-215).

Як вбачається з дорожнього листа № 015151, 22-23 березня 2021 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом ПАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 (т.1а.с.93).

22 березня 2021 року ОСОБА_1 , керуючи автобусом ПАЗ державний номер НОМЕР_2 , мав рухатись за графіком доставки працівників з підприємства № 7 (виїзд з ПрАТ «Завод обважнювачів» о 19год 30хв, повернення о 20год 30 хв) (т.1а.с.214-215).

Згідно довідки відповідача від 16 липня 2021 року № 547/21 контроль за переміщенням транспортного засобу ПАЗ НОМЕР_1 здійснюється за допомогою GPS-навігації mtrackgps.com згідно договору № АБ-24/05/12-1 від 24 травня 2012 року (т.1а.с.190).

На підтвердження придбання зазначеного пристрою та його сертифікації відповідачем надано копію накладної від 04 березня 2021 року № 31 та (т.1а.с.221) та копію сертифікату із додатками (т.1а.с.218-220).

Як вбачається з акту щодо встановлення обладнання від 04 березня 2021 року, ТОВ «Центр Супутникових Технологій» встановлено GPS-обладнання, а саме «пристрій спостереження CARGO SPY» (IMEI НОМЕР_3 ) на автотранспорт ПАЗ державний номер НОМЕР_1 . Дане обладнання обслуговується згідно договору № АБ-24/05/12-1 від 24 травня 2012 року з наданням відповідного доступу замовнику до ознайомлення з системою GPS-моніторингу на сайті mtrackgps.com (т.1а.с.216)

Листом від 10 вересня 2021 року ТОВ «Центр супутникових технологій» щодо коректності роботи обладнання пристрою спостереження CARGO SPY (IMEI 68548), встановленого на автотранспорт ПАЗ державний номер НОМЕР_1 , роз`яснило, що 22 березня 2021 року близько 19 години 52 хвилин мало місце значне відхилення від маршруту транспортним засобом, що не є збоєм в роботі системи GPS, або похибкою позиціонування (т.1а.с.217).

02 квітня 2021 року начальник служби безпеки ПрАТ «Завод обважнювачів» Вітковський А.В. звернувся до директора підприємства із доповідною запискою, якою рекомендував притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за систематичне невиконання обов`язків без поважних причин, зважаючи на застосування до нього дисциплінарних стягнень за наказами від 08 грудня 2020 року № 960-к, від 18 лютого 2021 року № 103-к та відхилення від маршруту (1,6км), якого він припустився 22 березня 2021 року о 19 годині 51 хвилину під час керування автобусом ПАЗ НОМЕР_1 . Відхилення від маршруту було пов`язане із використання автобусу підприємства ПАЗ НОМЕР_1 в особистих цілях зупинка за адресою: АДРЕСА_1 (за адресою проживання ОСОБА_1 (т.1а.с.85-86), про що свідчить звіт по пробігу (т.1а.с.88-93).

Згідно акту від 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовився від дачі письмових пояснень за фактом відхилення від затвердженого маршруту 22 березня 2021 року (т.1а.с.87).

Відповідно до протоколу від 14 квітня 2021 року № 4 профспілковим комітетом працівників ПрАТ «Завод обважнювачів» надано згоду на накладення на водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за ч.3 ст.40 КЗпП України (т.1а.с.106).

18 травня 2021 року відповідачем по справі, в особі виконуючого обов`язки директора на підставі наказу від 05 травня 2021 року № 51/21 ОСОБА_9 (т.1а.с.189), було винесено наказ № 363-к «Про результати перевірки за фактом порушень трудової дисципліни ОСОБА_1 », відповідно до якого було вирішено застосувати до позивача по справі дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, робочою інструкцією водія (т.1а.с.84).

Підставами для винесення наказу № 363-к від 18 травня 2021 року, як вбачається з його змісту є : доповідна записка начальника служби безпеки ОСОБА_10 , наказ від 08 грудня 2020 року № 960-к, наказ від 18 лютого 2021 року № 103-к, рішення профспілкового комітету ПрАТ «Завод обважнювачів» про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (протокол засідання профкому від 14 квітня 2021 року № 4) (т.1а.с.84).

18 травня 2021 року відповідачем по справі в особі виконуючого обов`язки директора на підставі наказу від 05 травня 2021 року № 51/21 ОСОБА_9 (т.1а.с.189), було винесено наказ № 364-к відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, робочою інструкцією водія автотранспортних засобів згідно п.3 ст.40 КЗпП України (т.1а.с.83) .

З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлено, про що свідчить його власноручний підпис на його примірнику (т.1а.с.83).

З копії листка непрацездатності серії АДТ № 887331 (т.2а.с.2) та табелю обліку робочого часу за травень 2021 року вбачається, що в період часу з 29 квітня 2021 року по 17 травня 2021 року позивач по справі перебував на лікарняному (т.1а.с.191-192).

Згідно довідки №544/21 від 15 липня 2021 року розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 553 грн 69 коп (т.1а.с.63).

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів»

слід залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2021 року слід залишити без змін з наступних підстав..

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України,завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру.

Стаття 15 ЦК України та частина перша статті 4 ЦПК Українипередбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги відповідача, обґрунтовано виходив з того, що в наказах про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень від 08 грудня 2020 року № 960-к та від 18 лютого 2021 року № 103-к взагалі не наведено обставин допущених працівником порушень трудової дисципліни, за які він притягується до відповідальності, не конкретизовано які саме пункти Правил внутрішнього трудового розпорядку, Кодексу ділової етики та робочої інструкції водія було порушено; не зазначено обставини, які відповідно до приписів ч.3 ст.149 були враховані власником при обранні певного виду стягнення, якщо вони взагалі враховувались. Також, суд першої інстанції вказував, що наказ про звільнення ОСОБА_1 від 18 травня 2021 року № 364-к не містить конкретних фактів допущеного працівником невиконання обов`язків, не зазначено підприємством коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність прийнятих ПрАТ «Завод обважнювачів» наказів «Про накладення дисциплінарних стягнень» від 08 грудня 2020 року № 960-к від 18 лютого 2021 року № 103-к та необґрунтованість піддання ОСОБА_1 за цими наказами дисциплінарним стягненням, що виключає ознаки систематичності порушення трудової дисципліни і свідчить про незаконність звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки, суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на роботі, тому з відповідача на користь останнього було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Згідно зістаттею 43 Конституції України,кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством (стаття 3 КЗпП України).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений устатті 51 КЗпП Україниправовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

За правилами частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до вимог трудового законодавства порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Наявність вини є обов`язковою умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто, наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення позивача з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього, з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України, були застосовані дисциплінарні стягнення.

При цьому власник повинен навести конкретні факти невиконання обов`язків, зазначити, коли вони мали місце, коли і які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнень.

Під систематичним невиконанням трудових обов`язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків. Таким чином, для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто працівник і раніше (до моменту вчинення проступку, за який його роботодавець прагне звільнити за п. 3 ст. 40 КЗпП) порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов`язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому маються на увазі не заходи громадського впливу на кшталт проведення з ним так би мовити «виховної» бесіди, а саме стягнення, передбачені законодавством, які не погашені строком давності (з часу їх накладення пройшло менше року), зокрема, догана, оголошена наказом роботодавця.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року справі № 554/9493/17 (провадження № 61-38286св18) зазначено, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Перевіряючи дотримання Приватним акціонерним товариством «Завод обважнювачів» законодавства при звільненні ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність прийнятих ПрАТ «Завод обважнювачів» наказів «Про накладення дисциплінарних стягнень» від 08 грудня 2020 року № 960-к від 18 лютого 2021 року № 103-к та необґрунтованість піддання ОСОБА_1 за цими наказами дисциплінарним стягненням, що виключає ознаки систематичності порушення трудової дисципліни і свідчить про незаконність звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те що підприємство має право самостійно визначити, що саме повинно обов`язково містити у наказі про накладення дисциплінарного стягнення, не конкретизувати зміст порушення , а також самостійно розробляти на підприємстві порядок притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності не ґрунтуються на законі.

Крім того, такі твердження сторони відповідача, не доводять того, коли та яке саме порушення трудових обов`язків вчинив позивач, що стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності на накладення на нього такого суворого виду стягнення як звільнення.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що доказів того, що позивач систематично порушував трудову дисципліну матеріали справи не містять.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що звільняючи позивача за п.3 ст. 40 КЗпП України, відповідач у наказі про звільнення не зазначив, які попередні порушення трудової дисципліни було допущено позивачем.

З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів» - залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: