Постанова

Іменем України

23 травня 2022 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/6214/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТБАНК»

на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

в складі судді Керекези Я.І.

від 04 січня 2022 року

по справі №695/2362/21 Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року позивач - Акціонерне товариство Акціонерне товариство «АКЦЕНТБАНК» (далі - АТ «А-БАНК», Банк) звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 52 315 грн 33 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету-заяву №б/н від 25.09.2018, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви. Згідної даної Анкети-заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 46,80% річних за користування кредитом.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 18.07.2021 складала загальну суму 53 315,33 грн, з яких: 38 608,33 грн - заборгованість за кредитом; 13 707,00 грн - заборгованість по відсоткам.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості, з огляду на доданий до позову паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 . В даному паспорті споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, загальну вартість кредиту. В паспорті споживчого кредиту сторонами були досягнуті усі істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків.

Вказав, що суд, посилаючись на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, не звернув уваги, що такий висновок зроблений за наявності інших встановлених судом обставин, зокрема коли тарифи банку не було підписано боржником. У даній справі до матеріалів додано паспорт споживчого кредиту, яким визначено всі істотні умови договору.

Вважав, що судом проігноровано факт погодження з відповідачем істотних умов кредитування, внаслідок чого безпідставно відмовлено задоволенні позовних вимог з посиланням на недоведеність таких вимог.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.01.2022 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 25 вересня 2018 рокузвернувся до АТ «А-БАНК», у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н від 25.09.2018.

При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Тобто, наданий позивачем доказ - підписана відповідачем Анкета-заява, яка підтверджує факт, що відповідач виявив бажання стати клієнтом банку та отримувати банківські послуги.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «А-БАНК» зазначив, що згідно підписаної відповідачем анкети-заяви від 25.09.2018 останньому встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок. Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в останнього виникла заборгованість і станом на 18.07.2021 складає загальну суму53 315,33 грн, з яких: 38 608,33 грн - заборгованість за кредитом; 13 707,00 грн - заборгованість по відсоткам.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то на нього покладено обов'язок надати докази на підтвердження видачі кредиту та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість за Договором та який пільговий період, по закінченню якого розпочато нарахування відсотків на заборгованість.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви долучено копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ №б/н від 25.09.2018; Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна»; витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ (далі - Умови); розрахунок заборгованості станом на 29.08.202021 та паспорт споживчого кредиту за програмою «кредитна картка» (а.с. 6-13).

Однак, надані позивачем копія Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ; Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна»; витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ не доводять факту видачі кредиту на підставі цієї Анкети-заяви, як зазначає позивач у позовній заяві, як і не доводять факту, коли виникла заборгованість за кредитом та який позичальнику було встановлено пільговий період для сплати заборгованості.

Позовна заява не містить обґрунтувань, що між сторонами виникли кредитні правовідносини і що відповідачу видавалася кредитна картка, не зазначено номер такої картки, її строк дії, ліміт.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, в копії Анкети-заяви, яка долучена позивачем до позовної заяви, зазначені лише дані відносно відповідача. Дані про те, яку кредитну картку відповідач отримує чи відомості, яку картку виявив бажання отримати відповідач, який рахунок відкривається на ім`я відповідача, межі ліміту по кредиту або дані про отримання бажаної суми кредиту у цій Анкеті-заяві відсутні. Також в даній анкеті-заяві відсутні відомості про номер карткового рахунку, дату вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду картки, строку дії картки саме за цим договором та наданим розрахунком заборгованості.

Крім цього, судом також правильно зазначено в рішенні, що в анкеті-заяві від 25.09.2018 відсутні істотні умови договору про встановлення відповідальності відповідача у вигляді сплати відсотків за користування кредитом.

Наданий позивачем витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ не доводить обставини видачі Банком ОСОБА_1 кредиту шляхом видачі кредитної картки зі встановленням кредитного ліміту на підставі Анкети-заяви №б/н від 25.09.2018, оскільки такі Умови лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у А-БАНКУ.

Долучені Банком до позовної заяви Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» також не доводить обставини видачі Банком ОСОБА_1 кредиту шляхом видачі кредитної картки зі встановленням кредитного ліміту, як і обставини виникнення заборгованості, а містить лише загальні відомості, щодо обслуговування кредитної картки «Універсальна», в той час як матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 було видано Банком саме картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності дійшов правильних висновків про те, що ці докази не підтверджують надання відповідачу кредитних коштів, оскільки позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які є належними доказами на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, зарахування на цю картку суми кредиту, або іншої суми, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача.

В матеріалах справи відсутні докази, що на підставі анкети-заяви від 25.09.2018 видано кредитну картку, відкрито картковий рахунок (номер рахунку, строк дії), рух коштів за цією карткою.

Суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю і такий висновок суду колегія суддів вважає правильним, оскільки належними доказами у справі про стягнення заборгованості є первинні бухгалтерські документи.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява не містить обґрунтувань коли виникла заборгованість. В позовній заяві також не зазначено, чи договір виконувався відповідачем, а лише зазначено, що розрахунок заборгованості додано до позовної заяви.

Водночас, як правильно зазначив суд в мотивувальній частині рішення, долучений позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки не містить відомостей щодо встановлення кредитного ліміту та його розміру.

Також долучений позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Більш того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не доводить факту видачі кредиту, як і не доводить факту, коли виникла заборгованість за кредитом та який позичальнику було встановлено пільговий період для сплати заборгованості.

Крім того, сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розрахунок заборгованості не підтверджує видачі кредиту та факт користування відповідачем кредитними коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки належних доказів передання грошових коштів відповідачу позивач не надав, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про недоведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував.

Оскільки, як вказувалося вище, докази, надані позивачем до суду першої інстанції, не підтверджують отримання кредиту відповідачем та наявність заборгованості за тілом кредиту, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів, оскільки за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки та встановлення розміру кредиту, відсутня можливість перевірити нарахування Банком заборгованості за відсотками.

Крім того, судом правомірно взято до уваги, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Дійсно, оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами та розміру штрафів, а матеріали справи не містять доказів, що Умови та Правила, які діяли на момент підписання анкети-заяви підписані відповідачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, який судом і враховано при ухваленні оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, посилання в апеляційній скарзі на те, що позичальник в анкеті-заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банкускладає між ним та Банком Договір, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки не підтверджують наявність погодження істотних умов договору кредиту, зокрема щодо розміру відсотків за користування кредитом.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав до позовної заяви належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків.

Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані, а також ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Долучені до позовної заяви Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», також не доводить факт погодження між сторонами істотних умов, оскільки наданий позивачем Витяг не містить підпису відповідача (а.с. 13).

Ураховуючи викладене, та зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 25.09.2018, яка підписана ОСОБА_1 не передбачено обов`язку останнього щодо сплати відсотків, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги паспорт споживчого кредиту, який на думку позивача, містить істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків, відхиляються колегією суддів.

Дійсно, в матеріалах справи наявна роздруківка, що містить інформацію щодо процентної ставки, яка була долучена позивачем до позовної заяви, а як зазначає позивач у додатках до позовної заяви паспорт споживчого кредитування. Дана роздруківка хоч і містить підпис та зазначено підписанта ОСОБА_2 03.11.2018, тобто в день коли було підписано анкету-заяву, однак, даний документ містить інформацію про умови кредитування щодо карток типу «Універсальна» та «Універсальна Gold», тоді як в анкеті заяві відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 було видано картку такого типу. При цьому, матеріали справи не містять доказів тотожності анкети-заяви №б/н від 03.11.2018 та паспорту споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що судом правомірно не взято до уваги, надану позивачем, копію паспорта споживчого кредиту, оскільки підпис відповідача на цьому документі, який складається з двох сторінок, міститься лише на останній сторінці. До того ж, у цьому документі зазначено умови щодо надання кредитних ліній на двох карткових рахунках: «Універсальна» та «Універсальна Gold». А у справі, що переглядається, відсутні докази про відкриття конкретного рахунку та яку саме картку видано клієнту «Універсальну» чи «Універсальна Gold».

Більше того, у вказаному паспорті споживчого кредиту вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стон, розмір доходів, тощо.

Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків за анкетою-заявою від 25.09.2018.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровано факт погодження між сторонами істотних умов договору, зокрема щодо сплати відсотків. Більше того, суд першої інстанції в своєму рішенні надав такому доказу належну оцінку та навів мотиви не прийняття вищевказаного паспорту споживчого кредитування.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач користувався кредитними коштами, не вказують на погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, щодо сплати відсотків, а тому на увагу судової колегії не заслуговують.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що паспорт споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування та їх погодження, що підтверджено практикою Верховного Суду у справі №284/157/20 від 02.12.2020 не приймаються до уваги судової колегії.

Зокрема, що стосується правового висновку Верховного Суду в постанові від 02.12.2020 по справі №284/157/20, слід зазначити, що даний правовий висновок не може бути взятий до уваги суду, оскільки у цій справі, касаційний суд, встановивши неповне з'ясування судами обставин справи, направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У справі, що переглядається саме на позивача покладено обов'язок надати докази на підтвердження відкриття карткового рахунку, видачі кредиту та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість за Договором та який пільговий період врахований в розрахунку, по закінченню якого розпочато нарахування відсотків та за якою процентною ставкою.

Згідно, з доданого до позовної заяви, розрахунку заборгованості, станом на 31.12.2020

не існувало заборгованості, а станом на 01.01.2021, тобто на наступний день, наявний залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2881,34, заборгованість за відсотками - 1530,39 та залишок прострочених процентів у розмірі 3 909, 5, тобто заборгованість за відсотками в тому числі простроченими вказана за 1 день (а.с. 6).

Крім того, як вбачається з наданої до апеляційної скарги виписки по рахунку ОСОБА_1 станом на 25.09.2018 встановлений кредитний ліміт у розмірі 0,00, тобто кредит фактично надано не було. Інших відомостей щодо зміни розміру кредитного ліміту виписка не містить.

Більше того, Банком здійснювалося щомісяця списання платежів відповідно до умов договору «Розстрочка» ABH0F768 від 25.09.2018. У виписці зазначено, що 25.04.2020 банком списано 1755, 27 грн за вказаним договором. 25.05.2020 списано 1755, 27 грн, 25.06.2020 списано 1755, 27 грн, 25.07.2020 списано 1755, 27 грн, 25.08.2020 - 1755, 27 грн. Разом з тим, 24.09.2020 з рахунку списано 30 130,62 грн, однак позивачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності списання коштів у розмірі 30 130,62 грн за договором ABH0F768 від 25.09.2018. Більше того, в матеріалах справи відсутній такий договір, та немає доказів, що вказаний договір ABH0F768 є тотожним анкеті-заяві № Б/Н від 25.09.2018, відтак суд не може перевірити правомірність списання коштів у розмірі 30 130,62 грн, як щомісячного платежу, а відтак і не може перевірити розмір нарахованих відсотків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець