КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи №756/18673/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/6335/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Андрейчук Т.В., у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмили Василівни про визнання протиправними і скасування записів державного реєстратора та поновлення права власності, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Черленюх Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведення державної реєстрації права власності № 44562331 від 18 жовтня 2021 року про реєстрацію за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійсненої на підставі договору іпотеки від 23 травня 2008 року приватним нотаріусом КМНО Лосєвим В.В.; поновити право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 1-10).

Одночасно з поданням позовної заяви було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив заборонити акредитованим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам та органам, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, іншим органам та особам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , до ухвалення судом рішення по суті спору та набрання ним законної сили; накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; заборонити ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування та розпорядження вказаним нерухомим майном щодо вселення, постановки на реєстраційний облік будь-яких осіб, здачі в оренду, укладання, зміну або розірвання договорів із постачальниками комунальних послуг, послуг охорони - до набрання законної сили рішенням.

Заява мотивована тим, що 23 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 0. Для забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором 23 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був також укладений договір іпотеки № 86334, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лосєвим В.В., за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Зазначав, що йому стало відомо про те, що право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на підставі договору іпотеки від 25 травня 2008 року, запис внесено приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 жовтня 2021 року, індексний номер 61045225. Вважає, що квартира вибула з володіння поза його волею, набуття права власності на предмет іпотеки є незаконним та суперечить умовам договору.

На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» або іншим особам вчинити дії, спрямовані на відчуження квартири, що істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення його порушених прав (а.с. 37-43).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Прилепи Р.А. про забезпечення позову - задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову - відмовлено (а.с. 66-70).

Не погодившись із ухвалою районного суду, 25 січня 2022 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» - адвокат Проценко М.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю (а.с. 71-78).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не надав оцінку обставинам по справі, не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову та грубо порушив законні права та інтереси ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», як власника нерухомого майна. Вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, не містить жодних реальних доказів, що відповідачем вчиняються дії, направлені на реалізацію майна, реєстрацію чи перереєстрацію нерухомого майна. За таких обставин заява про забезпечення позову не відповідала ч. 1 ст. 151 ЦПК та ч. 10 ст. 153 ЦПК України та підлягала поверненню. Крім того, суд жодним чином не вирішував питання зустрічного забезпечення, яке має бути співмірне із застосованим заходами забезпечення позову.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про розгляд справи апеляційним судом були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази (а.с. 101-114).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом заявлених вимог є визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , скасування запису про державну реєстрацію та поновлення права власності.

Разом з тим, позивач просив заборонити акредитованим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам та органам, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, іншим органам та особам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , до ухвалення судом рішення по суті спору та набрання ним законної сили; накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; заборонити ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування та розпорядження вказаним нерухомим майном щодо вселення, постановки на реєстраційний облік будь-яких осіб, здачі в оренду, укладання, зміну або розірвання договорів із постачальниками комунальних послуг, послуг охорони - до набрання законної сили рішенням.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначав, що між сторонами виник спір щодо права власності на вказану квартиру та відповідач може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04.11.1950 № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як на практиці, так і за законом (порівняйте: "Кудла проти Польщі" [GC], N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, "Міфсуд проти Франції" [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково та накладаючи арешт на спірну квартиру суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» може вчинити дії щодо відчуження зазначеного майна на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З таким висновком колегія суддів погодилась та вважає його правильним, з огляду на те, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 жовтня 2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Черленюх Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 жовтня 2021 року (а.с. 24-26).

Як вбачається із позовної заяви, у цій справі позивачем, серед інших вимог, заявлено майнову вимогу про поновлення (визнання) права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому, негативним наслідком незабезпечення позову про скасування рішення державного реєстратора та поновлення (визнання) права власності на квартиру є можливість реалізації належного відповідачу нерухомого майна третій особі під час розгляду цієї справи судом.

Тому у випадку набрання законної сили можливим рішенням суду про задоволення заявлених у цій справі позовних вимог, зокрема в частині майнових вимог про поновлення права власності на спірну квартиру, примусове виконання такого набравшого законної сили рішення суду може бути утруднено або визнано неможливим у зв`язку з відсутністю у відповідача нерухомого майна, яке є предметом позову.

Поряд з цим, апеляційний суд погодився з висновком суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині, оскільки накладення арешту на спірну квартиру передбачає також і заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження указаного нерухомого майна, а заборона власнику квартири вчиняти будь-які дії щодо вселення, постановки на реєстраційний облік будь-яких осіб, здачі в оренду, укладання, зміну або розірвання договорів із постачальниками комунальних послуг, послуг охорони - не є співмірними заходами із позовними вимогами.

Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 9901/241/19, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив, оскільки в справі, яка переглядалась судом касаційної інстанції, районний суд забезпечивши позов накладенням арешту фактично зупинив виконання судових рішень, які набрали законної сили, що є неприпустимим, проте таких фактичних обставин у цій справі не наведено і судом не встановлено.

Доводи апелянта щодо обов`язку суду застосувати зустрічне забезпечення колегія суддів відхилила з огляду на таке.

Виходячи із системного тлумачення ч. 1 і 3 ст. 154 ЦПК України, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Матеріали справи, на час вирішення заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги, не містять об`єктивних доказів, що майновий стан позивача або його дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови в позові (п. 2 ч. 3 ст. 154 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_3 (п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України), а тому суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної ухвали районного суду через незастосування зустрічного забезпечення.

Поряд з цим, на думку колегії суддів, таке судове рішення не позбавляє апелянта права заявляти про зустрічне забезпечення (ч. 6 ст. 154 ЦПК України) із наведенням відповідних обставин і доказів необхідності вжиття такого.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно вирішено питання про забезпечення позову у цій справі виходячи з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому ухвала є законною, обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 17 травня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова