Справа № 308/8792/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Ігнатюк І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 червня 2022 року (у складі судді Іванова А.П.) за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерного товариства «Оксі Банк» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у липні 2021 р.

Після зміни предмету позову (а.с.139-142) остаточно просив:

-Визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 114/2 від 27 червня 2019 р., укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК», у частині визначення загальної суми заборгованості ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 014/5409/74/2605 від 25 травня 2006 р. станом на 27 червня 2019 р. у розмірі 348 364 гривні 47 копійок, яка визначена в додатку № 2 до договору відступлення права вимоги № 114/2 від 27 червня 2019 р;

-Визнати недійсним договір відступлення права вимоги б/н від 27 червня 2019 р., укладений між Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», у частині визначення загальної суми заборгованості ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 014/5409/74/2605 від 25 травня 2006 року станом на 27 червня 2019 р. у розмірі 348364 гривні 47 копійок, яка визначена в додатку № 2 до договору відступлення права вимоги б/н від 27 червня 2019 року.

Заявлені вимоги обґрунтував таким.

25.05.2006 р. між позивачем та акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (колишня назва - Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль») був укладений кредитний договір № 014/5409/74/2605, а 30.05.2006 р. - договір іпотеки б/н.

Рішенням Іршавського районного суду від 14.06.2010 р. у справі № 2-694/10 було стягнуто з позивача на користь банку заборгованість по кредитному договору в сумі 311085,39 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 49,40 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки.

27.06.2019 р. між акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2, а 02.07.2019 р. - договір про відступлення прав за договорами іпотеки б/н.

27.06.2019 р. між акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» був укладений Договір відступлення права вимоги б/н., а 02.07.2019 р. - договір про відступлення прав за договорами іпотеки б/н.

Позивач стверджує, що на виконання указаного судового рішення, а саме - в період з 14.06.2010 р. по 31.05.2013 р., ним добровільно сплачувалися кошти. Разом з тим банк незаконно після ухвалення судового рішення продовжував нараховувати пеню, яка збільшилася до 248433, 55 грн. Однак, факт подання позову унеможливлює подальше нарахування і стягнення процентів за правомірне користування кредитом.

Вважає, що відступлення права грошової вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості в іншому розмірі, ніж у встановленому рішенням суду, є недійсним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.06.2022 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване безпідставністю вимог.

У апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Олашин В.В., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на неправильне визначення судом предмета доказування, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-На момент укладення оспорюваних правочинів про відступлення права вимоги зобов`язання у тих розмірах (стосовно пені), в яких вони були передані до акціонерного товариства «ОКСІ БАНК», а потім до ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» були незаконні, що підтверджуються рішенням Іршавського районного суду від 14.06.2010 р., додатком № 2 до договору відступлення права вимоги № 114/2 від 27.06.2019 р., додатком № 2 до договору відступлення права вимоги б/н від 27.06.2019 р.;

-Висновки суду стосовно того, що незаконне нарахування пені має стати предметом іншого позову в гіпотетичній справі за позовом нового кредитора до ОСОБА_1 не забороняють останньому звернутися за захистом своїх прав уже зараз;

-Предметом оспорюваних договорів є передача прав вимоги до ОСОБА_1 в розмірах, зазначених у витягу з додатка № 2 до договорів, і саме в цій частині вимагається визнати правочини недійсними, оскільки позивач буде змушений учинити дії, які для нього не є обов`язковими - погасити пеню у незаконно нарахованому розмірі.

У письмовому відзиві представник АТ «Райффайзен Банк» Звєзділіна-Полішко А.Д. просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Узагальнені заперечення зводяться до того, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги в разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно, позивачем не наведено законних підстав, що в момент учинення оскаржуваного договору порушено його права та/або інтереси як не сторони правочину, а тому відсутні підстави для визнання договорів відступлення прав вимоги в частині визначення загальної суми заборгованості.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Олашин В.В., підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Куриш В.І., подав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за відсутності представника банку.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, із таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності заявлених вимог.

При цьому, судом установлені наступні факти й обставини.

25.05.2006 р. між акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (колишня назва - Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль») та позивачем був укладений кредитний договір № 014/5409/74/2605.

30.05.2006 р. між відповідачем Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем був укладений договір іпотеки б/н, яким забезпечено вимогу іпотекодержателя, що випливає із указаного кредитного договору. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 , і належить іпотекодавцю.

27.06.2019 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-11 та договір відступлення прав за договорами іпотеки від 02.07.2019 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. і зареєстрований у реєстрі під № 1007.

Відповідно до вказаних договорів первісний кредитор передав (відступив), а AT «ОКСІ БАНК» прийняв всі права вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення (іпотеки), у тому числі й до ОСОБА_1 .

Згодом, між AT «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» було укладено договір відступлення права вимоги від 27.06.2019 р., згідно з умовами якого AT «ОКСІ БАНК» передав (відступив), а новий кредитор прийняв всі права вимоги до боржників за кредитним портфелем, у тому числі до ОСОБА_1 .

Також до ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» на підставі ст. 27 Закону України «Про іпотеку» перейшли права, які забезпечують зобов`язання боржника за основним договором, а саме: за договором іпотеки від 30.06.2006 р., посвідченим нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисовою О.С. і зареєстрованим в реєстрі за № 1064, укладеним між AT «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , про що між AT «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» був укладений окремий правочин - договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 02.07.2019 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В. і зареєстрований у реєстрі за № 1009.

Витягом з реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги від 27.06.2019 р. стверджується, що за кредитним договором № 014/5409/74/2605 у ОСОБА_1 наявна заборгованість у загальній сумі 348364,47 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 28459,47 грн., сума заборгованості за відсотками - 30669,89 грн., сума пені - 289235,11 грн.

14.06.2010 р. Іршавським районним судом Закарпатської області у справі № 2-694/10 було ухвалено рішення, яким з урахуванням відповідних виправлень стягнуто з ОСОБА_1 на користь Пат «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору в сумі 311085,39 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 49,40 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 30.05.2006 р.) ПАТ «Райфайзен Банк Аваль».

При цьому, зі змісту цього судового рішення видно, що станом на 06.04.2010 р. указана сума заборгованості у 311085,39 грн. складається із 242794,02 грн. заборгованості по кредиту, 37396,15 грн. - заборгованості по відсотках, 647,75 грн. і 34077,47 грн. - пеня.

Окрім цього, в рішенні вказано, що з позовом про стягнення заборгованості з позичальника банк звернувся 16.04.2010 р.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правові висновки про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки кредитодавець самостійно, на власний розсуд, скориставшись своїм правом, достроково припинив на майбутнє дію кредитного договору та змінив строк кредитування, то за відсутності належної правової підстави (яка через власні дії кредитодавця є такою, що припинена), відсутні й підстави для нарахування процентів і пені.

Відтак, у AT «Райффайзен Банк Аваль» на момент відступлення прав вимоги не існувало вимоги до позивача в обсязі, відступленому банком на користь АТ «Оксі Банк», а саме в частині розміру заборгованості.

Зі змісту позовних вимог убачається, що підставою для визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними є те, що попередній кредитор передав право недійсної вимоги (неіснуючого боргу) саме в розумінні розміру такого боргу новому кредитору. У позові вказано, що первісний кредитор мав право відступити право вимогу тільки на суму 99920, 92 грн., проте за оспорюваними договорами до нового кредитора перейшло право вимоги на суму 348364, 47 грн., що є більшим ніж стягнуто за судовим рішенням за рахунок незаконного нарахування пені.

Тобто, позивач фактично оспорює дійсність переданої грошової вимоги лише у контексті характеру та розміру заборгованості за кредитним договором, яка відступлена попереднім кредитором новому кредитору за оспорюваним договором.

Проте вказані обставини є предметом доказування та встановлення у справі за позовом нового кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у справі про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно, позивачем не наведено законних підстав, що в момент вчинення оскаржуваного договору порушено його права та/або інтереси як не сторони цього правочину, а тому відсутні підстави для визнання договорів відступлення прав вимоги в частині визначення загальної суми заборгованості.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування ухваленого ним рішення у зв`язку з наступним.

Як видно зі змісту позовної заяви і це правильно сформулював суд першої інстанції, позивач фактично оспорює дійсність переданої грошової вимоги лише в контексті характеру та розміру заборгованості за кредитним договором, яка відступлена попереднім кредитором новому кредитору за оспорюваним договором. Так, первісний кредитор мав право відступити право вимоги тільки на суму 99920,92 грн., однак за оспорюваними договорами до нового кредитора перейшло право вимоги на загальну суму 348364, 47 грн., що є більшим, ніж стягнуто за судовим рішенням, за рахунок незаконного нарахування пені.

ВПВС у постанові від 15.09.2022 р. у справі № 910/12525/20 (п.п.130-155) погодилася із тим, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги в разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Було зазначено, що обставини, пов`язані з фактичним виконанням, чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами. Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність і дійсність договору про відступлення права вимоги.

ВПВС зауважила, що позов про визнання правочину недійсним є способом захисту прав позивача, а не способом захисту інтересу у правовій визначеності, який реалізовується, зокрема, позовом про визнання права або позовом про визнання відсутності права.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах ВПВС від 19.01.2021 р. у справі № 916/1415/19 (п.6.21), від 02.02.2021 р. у справі № 925/642/19 (п.52), від 22.06.2021 р. у справі № 200/606/18 (п.76), від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц (п.155).

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення в оскарженій частині - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне, обґрунтоване та правильне судове рішення.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 червня 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 21.11.2022 р.

Судді: