Справа № 157/359/22
Провадження №2/157/205/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Вавдіюк Т.О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом, в якому просить, з урахуванням заяви про виправлення механічної описки у позовній заяві, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10000 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з квітня 2022 року. В обґрунтування вимог зазначає, що 3 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 95. З початку квітня 2022 року шлюбні відносини між ними були остаточно припинені та 6 квітня 2022 року вона подала позов про розірвання шлюбу, оскільки спільне життя у них не склалось через різні погляди на життя. Вони не змогли знайти спільної мови у найпростіших побутових питаннях, знаходились в конфліктних, стресових ситуаціях, що негативно на них відображалось. Відповідач зловживає алкогольними напоями, мали місце неодноразові випадки застосування до неї фізичного насильства. Від шлюбу є двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які постійно проживають з нею та перебувають на її утриманні. Батько з 5 квітня 2022 року не бере участі в утриманні дітей, не допомагає матеріально. Вона намагалась одержати грошові кошти у відповідача на утримання дітей, пропонувала укласти нотаріальний договір про сплату аліментів на дітей, однак відповідач кошти на утримання дітей не надає, укладати будь-які договори відмовляється. З моменту припинення спільного проживання відповідач намагається приховати свої доходи, майно. Останній має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, є дієздатною та працездатною особою, до 24 лютого 2022 року він систематично виїжджав на роботу до Польщі та інших країн Європейського союзу. На ім`я відповідача оформлено рухоме та нерухоме майно (набуте подружжям за час шлюбу, тобто, відповідачеві за законом має належати 1/2 наступного майна) а саме: автомобіль марки «Renault», моделі «Trafic», н.з. НОМЕР_1 (дата реєстрації 28.12.2013); земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0932 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); збудований ними житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (на даний момент не введений до експлуатації). Наведене свідчать, що неповнолітнім дітям може бути забезпечений достатній життєвий рівень, але відповідач відмовляється виконувати у добровільному порядку свої батьківські обов`язки по їх утриманню.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково та не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, але не більше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування заперечень проти задоволення позовних вимог у повному обсязі зазначає, що до 15 квітня 2022 року спільно проживав разом з своєю дружиною в одному будинку, приймав участь у придбанні необхідних речей для дітей, а у подальшому, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 подала позов про розірвання шлюбу, він з 16 квітня проживає у своїх батьків, але вживає всіх заходів для збереження сім`ї. В міру можливості він надає фінансову підтримку своїм дітям. Після його переїзду позивачка без його відома взяла банківський кредит через належні йому кредитні картки на суму 10000 гривень. ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю, здійснює роздрібну торгівлю у магазині. Він не заперечує щодо свого обов`язку по утриманню дітей і виконує цей обов`язок по мірі своїх можливостей. Через кризу в державі, а тепер і через воєнний стан не має можливості знайти постійне місце роботи, на сезонні заробітки не виїжджає з 24 грудня 2022 року. Всі його доходи від сезонних заробітків залишились у минулому і немає мови, що ці доходи будуть у майбутньому.

У відповіді на відзив позивачка ОСОБА_1 заперечує проти доводів відповідача і зазначає, що з початку квітня 2022 року шлюбні відносини між нею та відповідачем остаточно припинені, а 3 квітня 2022 року відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, забрав 850 Євро, які були у сімейному бюджеті, та пішов з дому. Зароблені на сезонних роботах гроші та найбільш цінні речі відповідач завжди зберігав у своєї матері, а на потреби сім`ї приносив за необхідності. З 5 квітня 2022 року спільний сімейний бюджет не ведеться. 6 квітня 2022 року нею подано позов про розірвання шлюбу, а 8 квітня 2022 року - позов про стягнення аліментів. До 15 квітня 2022 року відповідач дійсно приходив за місцем спільного проживання для ночівлі. Жодних витрат на дітей ним з часу припинення шлюбних відносин здійснено не було. Доводи про участь у придбанні для дітей необхідних речей не підтверджено жодними доказами, він навіть не зазначив, які ж це необхідні дітям речі придбавав. Жодного банківського кредиту через кредитні картки відповідача, про що останній зазначає у запереченні, вона не брала, такі обставини не підтверджені фінансовими документами. Безпідставними є посилання відповідача на економічну кризу у державі, воєнний стан, адже ним не вживалися і не вживаються жодні заходи для пошуку роботи, на обліку у центрі зайнятості він не перебував та не перебуває, що свідчить про його небажання шукати постійну офіційну роботу. Дійсно у державі наявна криза та введено воєнний стан, але необхідно врахувати і те, що ціни на дитячі речі, продукти харчування тощо зросли у рази, а діти продовжують потребувати належного харчування (в тому числі фрукти, овочі, вітаміни), лікування, одягу, шкільного приладдя, репетиторів, оздоровлення тощо. Витрати на навчання дітей (в тому числі на підручники, проїзд до навчального закладу) входять до складу аліментів на дитину, а не до складу додаткових витрат на дитину. Забезпечити всім цим дітей неможливо, виходячи з 3000 грн. на дитину у місяць (по 1500 грн. з кожного з батьків - як того вважає справедливим відповідач). У відповідача є рухоме та нерухоме майна, він працює неофіційно, а отже майновий стан відповідача дозволяє йому брати участь в утриманні, розвитку здібностей, підтримці духовного та культурного розвитку своїх дітей. Відповідачем не надано жодного доказу, що отримані грошові кошти протягом минулих періодів ним витрачені. Навіть відсутність взагалі доходів у конкретний період не свідчить про тяжке матеріальне становище відповідача за наявності отриманих раніше коштів, рухомого та нерухомого майна тощо. Вона самостійно за період проживання без відповідача (неповний місяць) виконувала батьківський обов`язок щодо забезпечення рівня життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей на суму близько 7000 грн., про що надано відповідні докази. Істотна частина речей та харчування купується на ринку, де чеки та квитанції не видають. Відповідач не надав доказів його витрат на утримання дітей за час окремого проживання. Під час підготовки позовної заяви помилково допущенописку, а саме пропущено слово «щомісячно» у п. 1 прохальної частини, і про очевидність цієї механічної помилки свідчать вимоги закону, згідно з яким аліменти на дитину до досягнення повноліття стягуються щомісячно.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позовній заяві підстав і пояснила, що відповідач участі в утриманні дітей добровільно не приймає, хоча має таку можливість, є працездатним, може працювати і, як вона, утримувати своїх дітей.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечив щодо стягнення з нього на користь позивачки на утримання дітей аліментів у розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину та пояснив, що не працевлаштований, доходів немає, через введення воєнного стану не має можливості виїхати на сезонні роботи за кордон, та змушений ще й погашати кредит у розмірі 10000 грн., які взяла позивачка без його відома, скориставшись належними йому кредитними картками.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на таке.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10, 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, сторони у справі як батьки неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов`язані утримувати їх до досягнення ними повноліття.

Неповнолітні діти сторін проживають з матір`ю позивачкою ОСОБА_1 , про що не заперечив у судовому засіданні відповідач.

Відповідач ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання своїх двох неповнолітніх дітей не надає.

Між сторонами немає домовленості про розмір і порядок сплати аліментів на утримання малолітніх дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У відповідності до частин 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням вимог ст. 184 СК України, суд дійшов висновку, що розмір аліментів за заявою позивачки (одержувача аліментів) належить визначити у твердій грошовій сумі.

При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, який не працює, однак є працездатним, на обліку у центрі зайнятості як безробітний не перебуває, інших утриманців не має, та стан його здоров`я, який є задовільним, і стан здоров`я дітей, а саме, що дочка ОСОБА_6 , згідно з консультаційним висновком спеціаліста хворіє, а стан здоров`я дочки ОСОБА_5 є задовільним, їх матеріальне становище та потреби дітей в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного їх розвитку, а також і те, що обов`язок утримувати дитину рівною мірою покладається як на батька, так і на матір, так дійшов висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей належить задовольнити частково, та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 квітня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати щомісячно аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей у вищевказаному розмірі.

Позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Посилання позивачки на нерухоме майно, яке зареєстроване за відповідачем не може бути підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки зазначене майно набуте під час шлюбу, а отже, може вважатися таким, що є спільним майном подружжя.

Доводи відповідача про те, що він може сплачувати аліменти на утримання своїх дітей лише у розмірі по 1500 грн. щомісячно, оскільки має кредитні зобов`язання перед банком, які виникли з ініціативи позивачки, не є підставою для стягнення з нього аліментів у меншому розмірі, ніж визначено судом, адже борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї враховуються при поділі майна.

Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, і з огляду на те, що позивачка при подачі позову до суду від сплати судового збору звільнена, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 квітня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в межах стягнення сум платежів аліментів на кожну дитину за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення 16 травня 2022 року.

Головуючий: О. В. Антонюк