Справа № 446/1716/21 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/4350/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 серпня 2004 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб, у якому народилося троє дітей: донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними виникають постійні непорозуміння та сварки, відповідач її ображає, вчиняє щодо неї психологічне насильство, контролює, принижує її гідність, погрожує, що забере у неї дітей, відтак подальше спільне життя суперечить її інтересам. Зазначає, що у зв`язку з таким ставленням відповідача до неї, постійним приниженням, діти перебувають у страху, що негативно впливає на дитячу психіку. З наведених підстав просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 серпня 2004 року Сілецькою сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області, актовий запис № 3 від 07 серпня 2004 року.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 серпня 2004 року Сілецькою сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області, актовий запис № 3 від 07 серпня 2004 року
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що при вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, а рішення про розірвання шлюбу постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зазначає, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, вживати заходів для примирення подружжя. Вказує, що вони з позивачкою прожили в шлюбі понад 17 років, у шлюбі у них народилося троє дітей, а деякі непорозуміння з дружиною не можуть бути підставою для його розірвання, враховуючи, що їхні взаємини покращилися, вони стали більше спілкуватися, спокійно обговорювати питання виховання дітей та їхні відносини, а тому розірвання шлюбу не відповідає інтересам сім`ї та інтересам їхніх дітей. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, про причини неявки судне повідомили.

31 січня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Черниш І.І. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Клопотання обгрунтоване тим, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №8 від 14.01.2022 р., апелянт ОСОБА_1 вибув у відрядження до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з 15 січня 2022 року до окремого розпорядження, для виконання службових (бойових) завдань за призначенням в польових умовах в зоні проведення ООС, а тому позбавлений прийняти участь в розгляді даної справи.

Звернувшись з таким клопотанням, адвокат, зіславшись на наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №8 від 14.01.2022 р., не долучив такий до клопотання, тобто, не надав суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ЦПК України підстав для зупинення апеляційного провадження у справі.

А відтак, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання адвокати ОСОБА_1 адвоката Черниш І.І. про зупинення апеляційного провадження.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, врахував відсутність згоди позивача на примирення з відповідачем та її небажання зберегти шлюб, те, що сім`я розпалася остаточно, сторони припинили подружні відносини, та дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що сторони по справі 07 серпня 2004 року уклали шлюб, що підтверджується (повторним) свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 04.08.2021р., виданим Кам`янка-Бузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Від подружнього життя у сторін є троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, якими є непорозуміння, сварки, з`ясування подружжям стосунків, недовіра відповідача, постійні погрози, приниження, страх позивачки перед погрозами відповідача забрати у неї дітей, чинення на неї психологічного тиску, та встановивши, що сторони припинили подружні стосунки, втратили один до одного почуття любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, що сім`я існує формально, примирення і збереження сімейних відносин між сторонами є неможливе, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, збереження шлюбу є неможливим, а відтак вірно вважав про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не здійснив належним чином розгляд клопотання про надання строку для примирення подружжя, в тому числі, і не з`ясував думку позивача щодо даного клопотання, спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2021 року відповідач у відзиві на позовну заяву просив надати максимальний термін для примирення з покликанням на тривалий шлюб та наявність трьох дітей. В той же час позивач заперечувала в наданні максимального терміну на примирення, мотивуючи тим, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересах.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року провадження у справі зупинене для надання сторонам можливості для примирення терміном до 15 листопада 2021 року.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Крім того, справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з 10 серпня 2021 року, у сторін було достатньо часу для примирення, однак відносини сторін не змінилися, і після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, і за час перебування справи у провадженні апеляційного суду.

На думку колегії суддів, доводи апелянта про те, що відносини між ними змінилися, стали покращуватися, що вони з дружиною порозумілися, стали більше спілкуватися, обговорювати питання виховання дітей, не сваряться, мирно вирішують сімейні питання, є лише його баченням стосунків між ним і позивачкою, яка про зміну відносин між ними суд не повідомила.

Такі доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 23 травня 2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк