КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 757/54659/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року, постановлену у складі судді Литвинової І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю

та за об`єднаним позовом ОСОБА_1 самостійно та як законного представника малолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про повернення дітей,

встановив:

12 жовтня 2021 року ОСОБА_6 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_7 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві адміністрації про визначення місяця проживання дітей з матір`ю.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року відкрито провадження у цій справі для розгляду у загальному позовному провадженні.

08 листопада 2021 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 про негайне повернення малолітніх дітей - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до держави ОСОБА_10 , посилаючись на незаконне переміщення дітей матір`ю із міста Відня ( Австрія) до міста Києва ( Україна) у липні 2021 року.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. від 13 грудня 2021 року відкрито провадження у справі для розгляду у загальному позовному провадженні.

27 січня 2022 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_11 забезпечувати побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_12 з малолітніми ОСОБА_13 і ОСОБА_14 кожного понеділка, середи, п`ятниці та неділі з 19:00 год. по 19:30 год., засобами телефонного або Інтернет-зв`язку (застосунками: «Face Time», «Skype», «Viber», «Zoom», «WhatsApp», «Telegram».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

УхвалоюПечерського районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року об`єднано цивільну справу № 757/59266/21-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про негайне повернення малолітніх дітейв одне провадження із справою 757/54659/21-ц за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві адміністрації про визначення місяця проживання дітей з матір`ю.

08 серпня 2022 року представник позивача за об`єднаним позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- застосувати заходи забезпечення позову якими зобов`язати ОСОБА_15 ( АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт: № НОМЕР_1 ) забезпечувати побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт: № НОМЕР_2 ) з малолітніми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кожного понеділка, середи, п`ятниці та неділі з 19 години 00 хвилин до 19 години 30 хвилин, засобами телефонного або інтернет зв`язку (програмами або застосунками: «FaceTime», «Skype», «Viber», «Zoom», «WhatsApp», «Telegram»);

- застосувати заходи забезпечення позову, якими зобов`язати ОСОБА_15 ( АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт: № НОМЕР_1 ) забезпечити особисті побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт: № НОМЕР_2 ) з малолітніми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кожної першої суботи місяця та кожної четвертої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у місці фактичного проживання чи перебування дітей у присутності ОСОБА_3 або без її присутності.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року залишено без задоволення заяву про забезпечення позову у даній справі.

Не погоджуючись з ухвалою від 11 серпня 2022 року, представник ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не повно та не об`єктивно дослідив копію листа ОСОБА_11 , адресованого В.о. начальника відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Центрального міжнародного управління Міністерства юстиції (м. Київ), що призвело до помилкової його оцінки та, як наслідок, постановлення необґрунтованої ухвали. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що пояснення ОСОБА_11 були надані 18 жовтня 2021 року, тобто до того, як ОСОБА_16 , через свого представника - адвоката Незвіського Д.Я. звернувся до суду з позовом про негайне повернення дітей (в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей). Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що пояснення ОСОБА_3 про те, що батько дітей - ОСОБА_16 щоденно розмовляє з дітьми по телефону, нічим не підтверджені. Лише поясненнями (словами) самої ОСОБА_3 , яка в свою чергу перебуває у конфлікті з батьком дітей - ОСОБА_17 та намагається усіляко мінімізувати контакт батька з дітьми та повністю його виключити.

Крім того, предметом спору в даній цивільній справі є питання повернення дітей до країни останнього місця проживання (Республіка Австрія) у відповідності до норм та правил Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Отже, ця цивільна справа безпосередньо стосується прав та інтересів двох малолітніх дітей. Однак, суд першої інстанції цих важливих аспектів справи та спірних правовідносин сторін не врахував.

Суд першої інстанції не звернув уваги на п. (b) ст. 7 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей та не застосував її при вирішенні питання про забезпечення чи про відмову у забезпеченні позову, пов`язаного та поданого на підставі т. зв. «Гаазької Конвенції». В цьому конкретному випадку ОСОБА_16 просив контрольований контакт зі своїми дітьми засобами мобільного чи інтернет зв`язку. Жодних обґрунтованих перешкод для встановлення такого контакту у суду не було. Натомість, суд першої інстанції протиправно вважав, що процесуальні формальності на кшталт наявності чи відсутності тих чи інших доказів, можуть мати більше значення, ніж забезпечення контакту між батьком та синами.

Отже, оскаржувана ухвала не відповідає принципу забезпечення найкращих інтересів дітей. Питання прав та інтересів малолітніх дітей оскаржувана ухвала не містить взагалі. Очевидно, в справі, яка прямо стосується дітей, права та інтереси дітей суд не цікавлять. Більш того, оскаржувана ухвала прямо суперечить правам дітей на контакт з обома батьками та їх праву не розлучатись з батьками без вагомих не те причин.

Крім того, висновок суду в резолютивній частині ухвали, яка постановляється за наслідками розгляду заяви про забезпечення позову, повинен бути про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову. Постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову, як це зробив суд першої інстанції, чинними процесуальними правилами не передбачено. Фактично судом першої інстанції постановлена ухвала, яка взагалі не передбачена діючим ЦПК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу суду скасувати.

Представник ОСОБА_3 продала клопотання про відкладення розгляду справи, строком не менш як на два місяці, посилаючись на те, що через введений на території України військовий стан, вони перебувають поза межами міста Києва, як внутрішньо-переміщені особи, у зв`язку з цим не мають можливості з`явитись до суду для участі у судовому у судовому засіданні, а також не мають можливості брати участь в судовому засіданні в режимі відео конференції через постійні екстрені відключення світла і відсутності мережі інтернет.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасників справи, явка яких до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, що не з`явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника скаржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що відомостей про визнання та виконання рішення районного суду Йозефштадт від 16 березня 2022 року матеріали цієї справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів того, що мати (позивач, відповідач за об`єднаним позовом) ОСОБА_11 чинить перешкоди у спілкуванні батька (відповідач і одночасно позивач за об`єднаним позовом) з синами. Таке твердження лише декларується заявником без надання переконливих доказів. На противагу цьому, у матеріалах справи міститься копія листа ОСОБА_11 , адресованого В.о. начальника відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Центрального міжнародного управління Міністерства юстиції (м. Київ), де вона надає пояснення на лист від 24 вересня 2021 року вих. № 321-м-ін-321/21, і стверджує протилежне: те, що батьку відомо де проживають діти, оскільки він щоденно розмовляє з ними по відеозв`язку.

Враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із вимогою позову, суд дійшов висновку, що заява не достатньо обґрунтована, підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду не вбачаються, доводи заяви аналогічні висловленим у заяві про забезпечення позову, яка вже розглянута судом і за результатом чого постановлено судове рішення, яке не було оскаржено учасниками справи, відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Так, пунктом 3 частині 1 цієї статті визначено, що позов може забезпечуватись встановленням обов`язку вчинити певні дії у разі, якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Частиною 10 статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 4 «Конвенції про контакт з дітьми», ратифікованої Законом України № N 166-V ( 166-16 ) від 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей, має право на особисте спілкування з дітьми, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

В постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 зазначено, що зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю. Верховний Суд у вказаній справі дійшов висновку, що зустрічі батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 04 квітня 2018 року у справі №344/16653/16-ц), відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей з батьком.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21) вказано, що: «судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.»

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про негайне повернення малолітніх дітей - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до Держави ОСОБА_10 та передання дітей батькові.

Звертаючись з повторною заявою про забезпечення позову, ОСОБА_16 посилався на те, що необхідність забезпечення позову обумовлена тим, що малолітні ОСОБА_18 і ОСОБА_19 в липні 2021 року були незаконно переміщені ОСОБА_20 з країни останнього місця проживання Австрії (м. Відень) до України (м. Київ), що призвело до порушення його прав.

Заявник наполягає на задоволенні заяви також посилаючись на рішення іноземного суду - районного суду Йозефштадт, м. Відень від 16 березня 2022 року, згідно з яким мати ОСОБА_21 тимчасово позбавляється опіки над неповнолітніми дітьми, а опіка та піклування над ними тимчасово передається тільки одноособово батькові - ОСОБА_22 .

Вказує, що батько протиправно позбавлений права контакту із своїми дітьми, так само як і діти, які цього не розуміють, але протиправно позбавлені матір`ю контакту із рідним батьком. Зазначає, що наразі діти разом з матір`ю знаходяться та проживають або у м. Києві або в Київській області. Точні відомості щодо місця проживання чи знаходження відповідача та дітей йому невідомі. Відповідачем чиняться активні та пасивні перешкоди в особистому спілкуванні з батьком, вона не відповідає на дзвінки та повідомлення. Крім того, батько переконаний, що діти відверто налаштовуються проти нього.

Встановлено, що предметом позову є повернення малолітніх дітей сторін у справі до держави ОСОБА_10 та передання їх батькові, які на даний час проживають в Україні разом з матір`ю, яка в свою чергу заявила позовні вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Отже між сторонами дійсно існує спір, який виник із сімейних правовідносин.

Про наявність конфліктної ситуації між сторонами щодо проживання (перебування) спільних дітей свідчить зміст позову ОСОБА_11 до ОСОБА_12 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві адміністрації про визначення місяця проживання дітей з матір`ю, що знаходиться в одному провадженні разом з даним позовом.

Враховуючи те, що предметом даного позову є повернення малолітніх дітей сторін у справі до держави ОСОБА_10 та передання їх батькові, то вид забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача надати можливість спілкування та побачення батька з дітьми протягом певного проміжку часу засобами телефонного або інтернет - зв`язку, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком.

Обставини, викладені в заяві про забезпечення позову та докази, надані на їх підтвердження, свідчать про наявність фактичних обставин, з яким закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову.

За час тривалого розгляду справи у суді існує реальний ризик того, що діти можуть втратити емоційний зв`язок з батьком та ймовірним є виникнення вкрай негативних наслідків у вигляді відчуження дітей від батька через втрату емоційної та психологічної прихильності.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дітьми, ставлення останнього до виконання своїх обов`язків, відсутність у наданих матеріалах справи даних про підстави обмеження права на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір, який виник із сімейних правовідносин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_15 забезпечувати побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_1 з малолітніми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 засобами телефонного або інтернет зв`язку (програмами або застосунками: «FaceTime», «Skype», «Viber», «Zoom», «WhatsApp», «Telegram»).

При цьому, спілкування батька з дітьми буде сприяти відновленню відносин та емоційного контакту між ними, відповідатиме інтересам як батька так і дітей, та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про повернення дітей за місцем проживання батька до держави ОСОБА_10 , що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Висновок суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову з тих підстав, що доводи заяви про забезпечення позову від 08.08.2022 року аналогічні висловленим у заяві про забезпечення позову, яка вже розглянута судом і за результатом чого постановлено судове рішення, яке не було оскаржено учасниками справи, - колегія суддів вважає помилковими, оскільки ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову від 28 січня 2022 року не позбавляє ОСОБА_7 можливості звернення з такою ж заявою про забезпечення позову та не може бути підставою для відмови у задоволенні повторної заяви. Адже з виділених матеріалів справи вбачається, що з позовом про повернення дітей до держави ОСОБА_10 та передачу дітей батькові ОСОБА_16 звернувся 08 листопада 2021 року, розгляд даної справи триває і батько дітей позбавлений можливості спілкування з ними. Крім того, у заяві від 08.08.2022 року представник заявника посилається на нові обставини, зокрема, що рішенням районного суду Йозефштадт, м. Відень , Австрія від 16 березня 2022 року матір ОСОБА_15 тимчасово позбавлено опіки над неповнолітніми дітьми, а опіка та піклування над ними тимчасово передається тільки одноособово батькові - ОСОБА_22 .

Встановивши, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, ОСОБА_17 викладено обґрунтування щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття таких заходів, а зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що про наявність підстав для частково задоволення заяви про забезпечення даного позову, враховуючи, що представник скаржника не підтримав вимоги заяви щодо зобов`язання ОСОБА_15 забезпечити особисті побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_1 з малолітніми дітьми кожної першої суботи місяця та кожної четвертої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у місці фактичного проживання чи перебування дітей у присутності ОСОБА_3 або без її присутності. Представник скаржника вказував, що внаслідок введення в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України ОСОБА_16 позбавлений можливості приїжджати в Україну та безпосередньо зустрічатись і спілкуватись із дітьми за місцем їх теперішнього проживання.

Таким чином, враховуючи специфіку сімейних відносин, тривалий розгляд даної справи судом, а також напружені відносини, які склались між сторонами, що може негативно вплинути на психологічне здоров`я дітей, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом визначення часу для побачень та спілкування дітей з батьком засобами телефонного або інтернет - зв`язку.

Встановлення судом зобов`язання матері, з якою проживають діти, надавати батьку дітей можливість для побачення та спілкування з ними в певні дні і години засобами телефонного або інтернет зв`язку, не вирішує по суті спір про повернення дітей до держави ОСОБА_10 та передання дітей батькові, оскільки стосується спілкування позивача з дітьми до закінчення вирішення спору між сторонами і не є тотожним задоволенню зазначених позовних вимог.

Обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітніми дітьми, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з дітьми перешкоджає нормальному їх розвитку, матеріали справи не містять та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Отже, враховуючи предмет позову, обраний позивачем ОСОБА_17 вид його забезпечення в частині зобов`язання відповідача ОСОБА_15 надати йому можливість спілкування та побачення з дітьми протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з його батьком, та є співмірними з пред`явленими позовними вимогами, а тому заява підлягає задоволенню частково, шляхом зобов`язання ОСОБА_15 забезпечувати побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_1 з малолітніми ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної середи та неділі з 19 години 00 хвилин до 19 години 30 хвилин, засобами телефонного або інтернет зв`язку (програмами або застосунками: «FaceTime», «Skype», «Viber», «Zoom», «WhatsApp», «Telegram»).

При цьому спілкування батька з дітьми не порушуватиме прав матері та не призведе до негативних наслідків для останньої, з огляду на наявність виниклого між сторонами спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про забезпечення позову не були враховані вищевказані обставини справи, допущено порушення норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року - скасувати та прийняти постанову:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_15 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) забезпечувати побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт: № НОМЕР_2 ) з малолітніми ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної середи та неділі з 19 години 00 хвилин до 19 години 30 хвилин, засобами телефонного або інтернет зв`язку (програмами або застосунками: «FaceTime», «Skype», «Viber», «Zoom», «WhatsApp», «Telegram»).

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 роки.

Постанова про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому

для виконання судових рішень.

Відомості про учасників справи:

Стягувач: ОСОБА_16 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт: № НОМЕР_2 .

Боржник: ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , паспорт: № НОМЕР_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.