КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/9335/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/11274/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В, Ящук Т.І.

при секретарі Кролівець О.В.

сторони

позивач ОСОБА_1 ,

яка діє в інтересах малолітньої

ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бабко В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про відшкодування витрат добросовісного набувача при витребуванні майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

у липні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з нього на користь малолітньої ОСОБА_2 755 700 грн та вартість експертного дослідження у сумі 2 000 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що вона ( ОСОБА_4 ) за договором купівлі - продажу від 31.10.2013 придбала у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 за ціною 234 300 грн.

30.01.2015 вона зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася донька ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 вона подарувала вищевказану квартиру донці ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв батько дитини ОСОБА_8

29.03.2017 рішенням Деснянського районного суду м. Києва визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.06.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

12.12.2019 рішенням Деснянського районного суду м. Києва витребувано цю квартиру з її володіння на користь ОСОБА_3 .

На час укладення нею договору купівлі - продажу спірної квартири вона була у непридатному для проживання стані, в ній було здійснено демонтаж покриття стін та стелі житлових приміщень квартири (житлової кімнати, коридору, кухні, санвузла), демонтаж підлоги у всіх приміщенням, крім кухні та коридору, демонтовано сантехнічне обладнання, електророзетки, частину електропроводки всіх приміщеннях, крім коридору. Після проведення ремонту вартість квартири збільшилась майже в тричі та відповідно до висновку оцінювача становить 990 000 грн.

Вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України ОСОБА_3 повинен повернути дочці, як добросовісному набувачу квартири суму, на яку збільшилась вартість квартири 755 700 грн, що становить різницю між вартістю квартири після ремонту/поліпшення та вартості квартири на момент придбання.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.08.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги, що на час придбання квартири в ній було здійснено демонтаж покриття стін та стелі житлових приміщень квартири (житлової кімнати, кориду, кухні, санвузла), демонтаж підлоги у всіх приміщеннях, крім кухні та коридору, демонтовано сантехнічне обладнання, електророзетки, частину електропроводку (у всіх приміщенням, крім коридору). Факт демонтажу підтверджується свідченнями сусідів, окремими фотографіями зробленими під час ремонту, з яких видно що вони робили ремонт. Суд пославшись на висновок, викладений в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.05.2018 у справі 910/15521/17 проігнорував, що вказаний висновок містить тлумачення ч. 3 ст. 390 ЦК України, тоді як позов заявлено на підставі ч. 4 ст. 390 ЦК України. Суд проігнорував факт збільшення вартості квартири після ремонту, який підтверджується належними та достатніми доказами, а саме нотаріально посвідченим договорами первинної купівлі - продажу та дарування, а також висновком експерта та фото стану квартири на момент придбання. Вважає, що суд дійшов до помилкового висновку, про те що не надано доказів і неможливо встановити хто здійснив поліпшення квартири. Здійснені нею поліпшення не можуть бути відокремлені від квартири. Про наявність спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо квартири їй стало відомо, коли ремонт у квартирі було завершено. Зазначає, що спірна квартира була єдиним житлом її малолітньої доньки.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначав, що на даний час ОСОБА_3 відчужив спірну квартиру ОСОБА_10 за договором купівлі - продажу від 06.01.2022 за ціною 568 000 грн.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 21.06.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник К.В. та зареєстрований в реєстрі з № 914.

31.10.2013 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , яка надалі змінила прізвище на ОСОБА_4 , укладено договір купівлі-продажу цієї квартири за ціною 264 000 грн.

У пункті 1. 6 договору купівлі - продажу зазначено, що ОСОБА_12 оглядала квартиру перед укладенням договору та недоліків та дефектів, які б перешкоджали її використанню за цільовим призначенням на момент огляду виявлено не було. Претензій щодо якісних тате нічних характеристик квартири у не немає і вона приймає квартиру у технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 народила доньку ОСОБА_2 .

28.11.2015 ОСОБА_12 подарувала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв батько дитини ОСОБА_8 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЛубніноюТ.І., зареєстровано в реєстрі за № 1613.

У пункті 8 цього договору дарування дарувальник ОСОБА_12 гарантує, що нею не здійснювалися будь - які самочинні переобладнання, перепланування та реконструкції. Ринкова вартість квартири у договорі зазначена 504 188 грн. Така вартість вказана на підставі висновку про вартість об`єкта оцінки від 22.09.2015.

29.03.2017 рішенням Деснянського районного суду м. Києва, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.05.2017 та постановою Верховного Суду від 10.01.2019, визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.06.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі за № 914.

Вищезазначеними рішеннями встановлено, що на момент укладання оспорюваного договору дарування від 21.06.2013 ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

12.12.2019 рішенням Деснянського районного суду м. Києва, яке залишено з змін постановою Київського апеляційного суду від 10.06.2020 та постановою Верховного Суду 10.09.2021 витребувано квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .

Відповідно до звіту № 9302/19 від 12.02.2019, складеного ФОП ОСОБА_13 ринкова вартість спірної квартири на дату оцінки складає 990 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що саме нею здійснено поліпшення квартири та що такі поліпшення були необхідними, а не зайвими або навіть корисними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Дана норма передбачає, що добросовісний володілець має право залишити за собою зроблені ним поліпшення, якщо вони можуть бути відокремлені без пошкодження речі, а якщо це неможливо, добросовісний володілець має право вимагати відшкодування здійснених на поліпшення витрат, але не більше розміру збільшення вартості речі.

У такому випадку добросовісний набувач має довести, що ним зроблені відповідні поліпшення; що ці поліпшення не можуть бути відокремлені без пошкодження, у даному випадку квартири; та у разі доведення перших двох обставин надати докази розміру витрат, здійснених на такі поліпшення.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1, 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У підтвердження розміру відшкодування позивачка надала звіт № 993-02/19, складений ФОП ОСОБА_13 , згідно з яким вартість спірної квартири станом на 12.02.2019 становить 990 000 грн.

У даному звіті зазначено, що у 2014 році проведено капітальний ремонт квартири. Проте, з яких джерел оцінювач зазначив про час проведення ремонту та які саме ремонтні роботи проведені у звіті не зазначено. Крім того, у звіті вказано, що мета оцінки - це визначення вартості об`єкта для подальшого відчуження, а не визначення вартості ремонтних робіт чи проведених поліпшень квартири.

Позивачка не надала будь - яких доказів про те, які саме поліпшення у квартирі було здійснено після набуття нею квартири у власність, яка вартість матеріалів чи робіт, які використані для поліпшення квартири та які не можуть бути відокремлені.

Позивачка стверджувала, що на час дарування спірної квартири своїй доньці ремонт у квартирі уже було завершено.

Відповідно до договору дарування від 28.11.2015 ринкова вартість квартири відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 22.09.2015 складає 504 188 грн.

Суд першої інстанції правильно визнав, що сама по собі різниця між ціною, за якою позивачкою придбано спірну квартиру 31.10.2013 та ціною, визначеною для продажу цієї квартири ФОП ОСОБА_13 станом на 12.02.2019 не є розміром здійснених витрат на поліпшення квартири, які не можуть бути відокремлені. До того ж визначення вартості об`єкта для дальшого відчуження не свідчить про те, що вказаний об`єкт може бути продано саме за такою ціною на день відчуження.

Представник відповідача надав копію договору купівлі - продажу спірної квартири від 26.01.2022, згідно з яким ОСОБА_3 продав спірну квартиру за ціною 568 000 грн, а не за 990 000 грн.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги фактично є повторенням обставин, викладених у позовній заяві, яким суд надав належну оцінку.

Доводи позивачки про те, що спірна квартира була єдиним житлом для її неповнолітньої доньки будь - яким чином не впливають на вирішення даного спору.

Посилання у рішенні суду на ч. 3 ст. 390 ЦК України не призвело до неправильного вирішення спору, оскільки до спірних правовідносин судом правильно застосовано ч. 4 ст. 390 ЦК України та відмовлено у позові за недоведеністю позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 20.12.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук