ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 462/7498/19

Провадження № 22-ц/4820/1808/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 462/7498/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2022 року (суддя Приступа Д.І.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначалось, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, про що підписав заяву №б/н від 30.07.2014. Він підтвердив свою згоду на те, що підписав заяву разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме відкрив відповідачу кредитний рахунок та надав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Разом з тим, в порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.09.2019 року має заборгованість в розмірі 280 050 грн 28 коп., а саме: 220 647 грн 34 коп. - заборгованість за кредитом, 59 402 грн 94 коп. заборгованість по процентам за використання кредитом.

Однак, кредитодавець вимагає від боржника погашення 220 647 грн 34 коп. заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2022 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 103 305 грн 93 коп. заборгованості за укладеним договором та судові витрати в сумі 3309,71 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині, в решті рішення залишити без змін. При цьому, посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що крім анкети-заяви, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому останній особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної карти, в тому числі щодо сплати відсотків. Вважає, що відповідач не лише отримав кредитну карту, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема використовував кредитні кошти та частково погашав заборгованість, у тому числі заборгованість по відсотках. Суд першої інстанції не звернув увагу, що предметом позовних вимог є заборгованість починаючи з 19.09.2018 та вірно рахувати операції за період з 19.09.2018 по 22.09.2019, що вбачається із розрахунку заборгованості. Таким чином, розмір боргу з фактично використаних кредитних коштів складає 193587,91 грн, без врахування нарахованих відсотків та комісій. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту банком не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.07.2014 з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.7).

У анкеті-заяві зазначено, що анкета - заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг.

В підтвердження позову, банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи (а.с. 8-27).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.07.2014 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 , станом на 22.09.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту становить 220 647грн. 34 коп.(а.с. 5-6)

Відповідно до банківської виписки за договором № б/н вбачається, що відповідач використовував кредитні кошти та здійснював погашення кредиту (а.с. 72-84).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, посилався на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, останній не виконав зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПриватБанк» надало суду першої інстанції: розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.07.2014 станом на 22.09.2019, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.07.2014, Тарифи обслуговування кредитних карт, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 5-6; 7; 8-27).

Із анкети - заяви ОСОБА_1 від 30.07.2014 року вбачається, що в ній процентна ставка не зазначена, не визначено умови кредитування щодо строку повернення кредиту, встановлення комісії, страхових платежів, плати за несвоєчасне погашення кредитного ліміту, можливості списання банком коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості з інших рахунків позичальника.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що надані Банком Тарифи та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписані ним.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і витяг з Тарифів, як невід`ємні частини укладеного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і витяг з Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

До вказаних правовідносин неможливо застосовувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якої встановлені однією сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювались банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду, а тому кредитор міг додати до позову витяг з Умов у будь-якій редакції, яка найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який наявний в матеріалах справи, не містить зазначення строку їх дії, підпису відповідача. З огляду на мінливий характер Умов та Правил надання банківських послуг, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

А тому, доводи апеляційної скарги щодо обізнаності відповідача про умови кредитування, які викладені в Умовах і Правилах надання банківських послуг, та погодженні з ним є безпідставними.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, правильно врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

З урахуванням того, що відсутні умови щодо узгодження ціни договору у формі сплати процентів, комісії, страхових платежів, плати за несвоєчасне погашення кредитного ліміту, можливості списання банком коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості з інших рахунків позичальника, суд першої інстанції правильно виходив з того, що нарахування ОСОБА_1 цих сум та списання коштів в їх погашення здійснено позивачем протиправно. А тому, обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст. 367 ЦПК України).

Тому, посилання позивача в апеляційній скарзі на підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту та ознайомлення його таким чином з умовами кредитування, не може бути прийняте апеляційним судом до уваги, оскільки долучений до апеляційної скарги паспорт споживчого кредиту банк до суду першої інстанції не подавав, доказів поважності об`єктивної неможливості її надати до суду першої інстанції апеляційному суду не подав.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що предметом позовних вимог є заборгованість починаючи з 19.09.2018, оскільки суд апеляційної інстанції, дослідивши виписку по рахунку за договором № б/н від 30.07.2014, встановив, що з врахуванням використаних та повернутих ОСОБА_1 коштів, сума його боргу за період з 19.19.2018 по 31.03.2020 не перевищує суму кредиту, яка стягнута судом з відповідача на користь банку.

Інші доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай