Провадження № 4-с/161/26/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О. М.,

за участі секретаря судового засідання Остимчук О. М.,

заступника начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарука П. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарука Павла Володимировича, боржник Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-вишукувальний інститут «Волиньагропроект»,

в с т а н о в и в :

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою заступника начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарука П. В. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2021 року частково задоволено його позов, зокрема, ухвалено стягнути з ТзОВ «Проектно-вишукувальний інститут «Волиньагропроект» на користь ОСОБА_1 середній заробіток на посаді інженера-проектувальника ІІІ категорії (будівельні споруди) товариства за весь період затримки розрахунку, а саме: з 01 квітня 2021 року по день фактичного проведення розрахунку. З метою примусового виконання вищевказаного рішення суду 08 лютого 2022 року видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Другого відділу ДВС у м. Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Скаржник вказує, що 18 лютого 2022 року він отримав повідомлення за підписом заступника начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарука П. В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 16 лютого 2022 року. Вказане повідомлення мотивоване тим, що в судовому рішенні не зазначено суму, яку необхідно стягнути з боржника, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення заходів щодо звернення стягнення на майно боржника та відкриття виконавчого провадження. ОСОБА_1 вважає такі дії заступника начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарука П. В. неправомірними. На думку скаржника, державний виконавець повернув йому виконавчий документ, оскільки не може вирахувати суму виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, основної винагороди державного виконавця.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просить: визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарука П. В. щодо повернення стягувачу виконавчого листа №161/13419/21, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області без прийняття до виконання; скасувати рішення у виді повідомлення від 16 лютого 2022 року, винесеного заступником начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондаруком П. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язати заступника начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарука П. В. прийняти до примусового виконання виконавчий лист №161/13419/21, виданий 08 лютого 2022 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області та винести постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі цього виконавчого листа.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року прийнято до розгляду скаргу та відкрито провадження у справі.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, заявою від 14 березня 2022 року скаржник просить розгляд справи здійснювати без його участі.

Заступник начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарук П. В. в судовому засіданні вимоги скарги заперечив, вважає своє рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання правомірним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», просить в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення скарги з таких мотивів.

Суд установив, що 08 лютого 2022 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист у справі №161/13419/21 такого змісту: « Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-вишукувальний інститут «Волиньагропроект» (, адреса місцезнаходження: 43021, м. Луцьк, вул. Шопена, 22) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток ОСОБА_1 на посаді інженера-проектувальника ІІІ категорії (будівельні споруди) товариства за весь період затримки розрахунку, а саме з 01 квітня 2021 року по день фактичного проведення розрахунку.» (а. с. 8).

16 лютого 2022 року заступник начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарук П. В. видав повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, керуючись п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Таке рішення державний виконавець мотивував тим, що пред`явлений виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/13419/21 має майновий характер, адже передбачає стягнення з боржника середнього заробітку, однак в цьому рішенні суду відсутня сума, яку необхідно стягнути з боржника, що унеможливлює здійснення заходів щодо звернення стягнення на майно боржника та відкриття виконавчого провадження. Зобов`язати боржника нарахувати та виплатити середній заробіток державний виконавець не може, адже він не вправі самостійно змінювати порядок та спосіб виконання судового рішення (а. с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому листі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Частиною 1 ст. 18 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 18 Цивільно-процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2021 року суд ухвалив стягнути з ТзОВ «Проектно-вишукувальний інститут «Волиньагропроект» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Невиконання цього рішення суду свідчить про триваюче порушення прав ОСОБА_1 , за захистом яких він звертався до суду, а відмова прийняти виконавчий лист до виконання в повній мірі нівелює принцип обов`язковості судового рішення.

Так, попри відсутність в резолютивній частині рішення конкретної суми середнього заробітку, яку необхідно стягнути, формулювання та зміст виконавчого документа має зобов`язальний характер відносно боржника ТзОВ «Проектно-вишукувальний інститут «Волиньагропроект». Відсутність у виконавчому документі суми стягнення не може автоматично означати неможливість здійснення державним виконавцем заходів примусового характеру, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Суд погоджується з тим, що держаний виконавець не вправі самостійно змінювати порядок та спосіб виконання судового рішення. Разом з тим, у випадку, який розглядається, державний виконавець передчасно дійшов висновку про неможливість виконання рішення суду без зміни порядку та способу виконання рішення, адже державний виконавець достовірно не переконався, що боржник не зможе самостійно нарахувати середній заробіток, який належить до виплати ОСОБА_1 .

Крім того, у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення (ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 271 Цивільно-процесуального кодексу України).

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 3 ст. Закону України «Про виконавче провадження»).

Наведене свідчить, що державний виконавець має передбачені законом процесуальні інструменти для забезпечення реального виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2022 року, ухваленого у справі №161/13419/21.

Таким чином, на переконання суду, державний виконавець передчасно дійшов висновку про те, що рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання та неправомірно повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Таким чином, повернення державним виконавцем стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання виконавчого листа № №161/13419/21, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 08 лютого 2022 року, ставить під сумнів інститут забезпечення державою виконання судового рішення, оскільки у разі відмови у відкритті виконавчого провадження з приводу стягнення середнього заробітку скаржник втратить законодавчо визначені важелі для спонукання боржника належно виконати рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарука П. В. підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 352, 354, 447-450 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарука Павла Володимировича щодо повернення на підставі повідомлення від 16 лютого 2022 року стягувачу виконавчого листа №161/13419/21, виданого 08 лютого 2022 року Луцьким міськрайонними судом Волинської області без прийняття до виконання.

Скасувати рішення у виді повідомлення від 16 лютого 2022 року винесене заступником начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондаруком Павлом Володимировичем щодо повернення стягувачу виконавчого листа №161/13419/21, виданого 08 лютого 2022 року Луцьким міськрайонними судом Волинської області без прийняття до виконання.

Зобов`язати заступника начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарука Павла Володимировича прийняти до виконання виконавчий лист № 161/13419/21, виданий 08 лютого 2022 року Луцьким міськрайонними судом Волинської області та відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 161/13419/21, виданим 08 лютого 2022 року Луцьким міськрайонними судом Волинської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Скаржник (стягувач): ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Суб`єкт оскарження: заступник начальника відділу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бондарук Павло Володимирович (43025, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27-а)

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-вишукувальний інститут «Волиньагропроект» (43025, м. Луцьк, вул. Шопена, буд. 22, )

Дата складення повної ухвали суду: 23 травня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області О.М. Гринь