Єдиний унікальний номер 725/6173/22
Номер провадження 2/725/818/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2022

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі Симик І.М.

за участю сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Чернівецької міської ради ( площа Центральна 1 м.Чернівці ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ) , ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 ) про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки звернувся до суду з вище вказаним позовом , в обґрунтування якого посилався на те, що 15 грудня 1993 року на підставі заяви ОСОБА_2 органом приватизації передано у спільну сумісну власність відповідачів квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі вищевказаного розпорядження відповідачам видано свідоцтво про право власності на згадану квартиру. Починаючи із 1992 року позивачка ОСОБА_6 проживала за вищевказаною адресою разом із відповідачами без реєстрації та відповідно проживала на момент приватизації спірної квартири.

Відповідачі є членами сім`ї позивача, зокрема відповідачка ОСОБА_7 є донькою позивачки. Стверджує, що факт проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 1992 року по 2009 рік без реєстрації підтверджується актом №307 .

Оскільки на момент приватизації спірної квартири позивачка проживала разом із відповідачами по АДРЕСА_1 і відповідно згоди на приватизацію житла за відповідачами не надавала, позивач вважає, що вказане розпорядження і свідоцтво про право власності є незаконними, так як вони видані без врахування її інтересів, як законного мешканця вказаної квартири.

На підставі вищевикладеного , просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації №5865 від 15.12.1993 року про передачу квартири АДРЕСА_3 у спільну часткову власність; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане 15.12.1993 року, яким посвідчено право спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 .

Від відповідача ( представника ЧМР ) до суду надійшла заява про слухання справи без її участі. Вирішенння по суті спору залишила на розсуд суду. ( а.с. 25).

Від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до суду надійшли заяви про визнання позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За змістом ч. 2 ст. 8 вказаного Закону , передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Така ж вимога зазначена в п. 5 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, яке було дійсним на час спірної приватизації, затвердженого наказом № 56 від 15.09.1992 Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, передача займаних квартир здійснюється у приватну та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Згідно з п. 20 вказаного Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення .

У відповідності до п. 21 вказаного Положення, у довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є визнання приватизації недійсною.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням органу приватизації від 15.12.1993 року задоволено заяву ОСОБА_2 про передачу у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_3 та на підставі вказаного розпорядження відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 15.12.1993 року Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому видано свідоцтво про право власності (а.с. 9- 10).

Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення про приватизацію та видачі свідоцтва про право власності на згадану квартиру у органу приватизації були відсутні підстави вважати, що таке рішення може вплинути на права інших осіб, зокрема позивача.

За змістом ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

У відповідності до правових висновків, сформованих Верховним судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №489/2492/18 та Верховним судом України від 30 січня 2013 року у справі №6-125цс12 помилковим є ототожнення права осіб на приватизацію з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі.

Відповідно до Акту комісії ТОВ « Єврокомунбуд» , ОСОБА_1 проживала без реєстрації у спірній квартирі з 1992 року. ( а.с. 14).

Отже, за наслідками розгляду даного спору на підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що процедура приватизації відповідачами спірної квартири була порушена , оскільки позивачка мала право участі у спірній приватизації, у зв`язку з чим , позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 1,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» , ст.ст. 11, 15, 16, 21, 29 ЦК України, ст. 64 ЖК України, п.п. 5, 20, 21 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити .

Визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації №5865 від 15.12.1993 року про передачу у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_3 .

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане 15.12.1993 року, яким посвідчено право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . ОСОБА_4 , ОСОБА_3

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський