Справа №443/1681/21
Провадження №2/443/226/22
РІШЕННЯ

іменем України

24 травня 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок, -

встановив:

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Яременко І.О, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій, з урахуванням зави про уточнення позовних вимог, просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.01.1989, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був батько позивачки - ОСОБА_5 . Станом на 30.06.1990 будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувалося за колгоспним двором, де учасниками були ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .. Інших членів двору не було. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/6 частині будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивачки ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку пай, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0153988 від 29.10.1996, а також належна йому 1/6 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Заповіту від ОСОБА_6 , у виконкомі Мельницької сільської ради не посвідчувався. ОСОБА_6 дружини та дітей не мав, а серед найближчих родичів на момент його смерті був його батько ОСОБА_5 . Оскільки батько позивачки ОСОБА_5 проживав із своїм сином на час відкриття спадщини, відтак він вчинив дії, які відповідно до ст.549 чинного на той час Цивільного кодексу України у редакції 1963, свідчили про її прийняття: продовжував проживати у спільному будинку, користувалася земельною ділянкою, успадкував речі, належні померлому. Таким чином, батько позивачки ОСОБА_5 маючи свою 1/6 частину будинку та успадкувавши 1/6 частину будинку, належну синові, став фактичним власником 1/3 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син позивачки ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Заповіт від ОСОБА_7 , у виконкомі Мельницької сільської ради не посвідчувався. Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали із своїм сином на час відкриття спадщини, відтак вони вчинили дії, які відповідно до ст.549 чинного на той час Цивільного кодексу України у редакції 1963, свідчили про прийняття спадщини: продовжували проживати у спільному будинку, успадкували речі, належні померлому. Таким чином, батьки покійного маючи свою 1/6 частину будинку та успадкувавши порівну 1/6 частину будинку, належну синові, стали фактичним власниками 1/4 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кожен. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_5 після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку пай, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0154301 площею 1,78 умовних кадастрових гектари, а також належна йому 1/3 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . 23.08.1990 від імені ОСОБА_5 , у виконкомі Мельницької сільської ради посвідчувався заповіт у користь дочки ОСОБА_1 . На день смерті заповідача даний заповіт не змінено і не скасовано. Оскільки позивачка постійно проживала із батьком на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, відтак на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла. Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадщину, а тому звернулася до Державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5 , що стало приводом до заведення спадкової справи №592/2013. 29.12.2013 позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно права на земельні частки (паї), що належало її покійному батькові. Окрім права на пай, позивачка фактично успадкувала і частину житлового будинку, належну її батькові. Таким чином, маючи свою 1/6 частину будинку як член колгоспного двору, успадкувавши порівну із своїм чоловіком 1/6 частину будинку після смерті свого сина ОСОБА_7 та успадкувавши 1/3 частину будинку після смерті свого батька, позивачка стала фактичним власником 7/12 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому ј частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Оскільки позивачка проживала із своїм чоловіком на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від спадщини, відтак вона вважається такою, що фактично успадкувала спадкове майно, однак юридично його не оформила. Таким чином, маючи свої 7/12 частин будинку та успадкувавши ј частину після смерті свого чоловіка, позивачка стала фактичним власником 5/6 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 не претендує на 1/6 частину житлового будинку та відмовляється від неї на користь позивачки, саме тому вона на даний час являється фактичним одноосібним власником вищевказаного будинковолодіння. Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадкові права на будинок, а тому 22.10.2021 звернулася до державного нотаріуса Жидачівської нотаріальної контори із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , однак нотаріус їй відмовив. Причиною відмови стало те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивачка немає можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 і який фактично є у її власності, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Процесуальні рішення, постановлені по справі

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 03.12.2021 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 05.01.2022 о 12 год 00 хв /а.с.44-45/.

05.01.2022 справа була знята з розгляду у зв`язку із відрядженням судді Равлінка Р.Г. /а.с.54/.

Ухвалою суду від 14.02.2022 у зв`язку із неявкою сторін підготовче засідання було відкладено на 11.03.2022 /а.с.61/.

Ухвалою суду від 11.03.2022 було витребувано матеріали спадкової справи, а підготовче засідання відкладено на 21.04.2022 /а.с.71-72/.

Ухвалою суду від 21.04.2022 підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 23.05.2022 /а.с.94-95/.

Розгляд справи по суті відбувся 23.05.2022 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі

Позивачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Яременко І.О. подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечують проти їх задоволення на користь позивачки. Також, повідомив, що він до 15 квітня 1991 року більше трьох років поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору та на частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від цієї частки на користь ОСОБА_1 .

Відповідачка, ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення на користь позивачки.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.05.2022, є дата складення повного тексту судового рішення - 24.05.2022.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.01.1989, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був- ОСОБА_5 /а.с.18/.

Судом встановлено та підтверджується витягом із погосподарської книги с. Мельнич №32 від 21.05.2021, що станом на 30.06.1990 будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувалося за колгоспним двором, голова двору- ОСОБА_5 , помер в ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ,1962 року народження - син, член колгоспного двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , 1959 року народження - дочка, член колгоспного двору, ОСОБА_4 , 1958 року народження - зять, член колгоспного двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , 1987 року народження - внук, член колгоспного двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 ,1989 року народження - внук, член колгоспного двору. Інших членів двору не було. /а. с.19/.

Згідно технічного паспорту на будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальна площа вказаного будинку становить 73,6 кв.м. /а.с.20-23/.

Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.01.1989, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був- ОСОБА_5 /а.с.18/.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 20.05.1959, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області, а її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 /а.с.10/.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 16.01.1962, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області, а його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 /а.с.11/.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 виданого 09.11.1985, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 09.11.1985 у Мельницькій сільській Жидачівського району Львівської області та після одруження дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_10 " /а.с.14/.

Згідно витягу ДРАЦС про державну реєстрацію народження №2 від 11.06.2021, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області, а його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 /а. с.15/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 30.06.1989, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області, а його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 /а.с.12/.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 12.10.1991, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області, а її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 /а. с.13/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 07.08.2001, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області у віці 39 роки, про що зроблено відповідний запис №7 /а.с.16/.

Згідно довідки по формі спадщини Журавненської селищної ради №47 від 08.06.2021 ОСОБА_6 , 1962 року народження проживав в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним до дня смерті проживали: батько - ОСОБА_5 , сестра - ОСОБА_1 , чоловік сестри - ОСОБА_4 , племінник - ОСОБА_7 , племінник - ОСОБА_2 , племінниця - ОСОБА_3 .. Заповіт від ОСОБА_6 , у виконкомі Мельницької сільської ради не посвідчувався./а.с.17/.

Згідно матеріалів спадкової справи №58 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 оглянутої в судовому засіданні встановлено, що згідно довідки Держанвого ощадного банку України від 26.02.2002 №206, ОСОБА_6 , 1962 року народження, був вкладником філії №6313/07 /а.с.82/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2002 спадкоєцем майна ОСОБА_6 був його батько ОСОБА_5 . Майно на яке видано свідоцтво про право на спадщину складається з грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться в філії №07 смт. Журавно, Жидачівського відділення Ощадного банку /а.с.84/.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 від 29.12.2007, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області у віці 79 років, про що зроблено відповідний актовий запис №33 /а.с.27/.

Згідно довідки Журавненської селищної ради №46 від 08.06.2021 ОСОБА_5 , 1928 року народження, проживав в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з ним до дня його смерті проживали: дочка - ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_4 , онук - ОСОБА_2 , онука - ОСОБА_11 /а.с.28/.

Відповідно до заповіту від 23.08.1990, посвідченого секретарем Мельницької сільської ради Гавриляк Г.В. та зареєстрованим в реєстрі за №15, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів усе своє майно дочці ОСОБА_1 /а.с.29/.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.12.2013, ОСОБА_1 успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_5 , земельну частку пай, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0154301, площею 1,78 умовних кадастрових гектари на території Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області /а.с.30/.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.12.2013, ОСОБА_1 успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_5 , земельну частку пай, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0153988 від 29.10.1996, площею 2,58 умовних кадастрових гектари на території Мельницької сільської ради /а.с.31/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 04.04.2016, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області у віці 58 років, про що зроблено відповідний актовий запис №4 /а.с.32/.

Згідно довідки по формі спадщини Журавненської селищної ради №45 від 08.06.2021 ОСОБА_4 , 1958 року народження проживав в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом з ним до дня його смерті проживали: дружина - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_3 . Заповіт від ОСОБА_4 у виконкомі Мельницької сільської ради не посвідчувався /а.с.33/.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_9 від 11.05.2002, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області у віці 14 років, про що зроблено відповідний запис №10 /а.с.25/.

Згідно довідки Журавненської селищної ради по формі спадщини №48 від 08.06.2021 ОСОБА_7 , 1987 року народження проживав в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ним до дня смерті проживали: дід - ОСОБА_5 , матір - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_4 , брат - ОСОБА_2 , сестра - ОСОБА_3 . Заповіт від ОСОБА_7 у виконкомі Мельницької сільської ради не посвідчувався. /а.с.26/

Відповідно до постанови завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори № 385/02-31 від 22.10.2021, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /а.с.34/.

Відповідно до постанови завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори № 194/02-31 від 28.05.2021, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /а.с.35/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, до правовідносин щодо спадкування часток в майні колгоспного двору після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд застосовує норми ЦК України від 16.01.2003.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок з наступних підстав.

Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.01.1989, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був- ОСОБА_5 /а.с.18/.

Судом встановлено та підтверджується витягом із погосподарської книги с. Мельнич №32 від 21.05.2021, що станом на 30.06.1990 будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувалося за колгоспним двором, голова двору- ОСОБА_5 , помер в ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ,1962 року народження - син, член колгоспного двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , 1959 року народження - дочка, член колгоспного двору, ОСОБА_4 , 1958 року народження - зять, член колгоспного двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , 1987 року народження - внук, член колгоспного двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 ,1989 року народження - внук, член колгоспного двору. Інших членів двору не було. /а. с.19/.

Відтак, кожному члену колгоспного двору умовно належало по 1/6 частині будинку.

ОСОБА_1 , будучи власником 1/6 частини будинку як член колишнього колгоспного двору, успадкувала 1/12 частину спірного будинку за законом після смерті сина ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки сину належала 1/6 частка в майні колгоспного двору та після його смерті, його частка в рівних долях була успадкована матір`ю - позивачкою по справі ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_4 (1/6:2). Таким чином, позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 стали власниками ј майна в колгоспному дворі.

Окрім того, позивачка успадкувала 1/3 частину будинку за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та який в свою чергу після смерті свого сина ОСОБА_6 успадкував 1/6 частину будинку (1/6+1/6), а відтак фактично став власником 1/3 частини спірного будинковолодіння. Таким чином, позивачка ОСОБА_4 стала власницею 7/12 майна в колгоспному дворі (1/4+1/3).

Окрім того, позивачка успадкувала 1/4 частину будинку за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відтак фактично стала власницею 5/6 майна в колгоспному дворі (7/12+1/4).

Також беручи до уваги, те що відповідач ОСОБА_2 не претендує на 1/6 частину житлового будинку та відмовляється від неї в користь позивачки, позивачка фактично стала власником цілого будинковолодіння (5/6+1/6).

Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, відповідачі проти задоволення позову не заперечують, враховуючи зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268,315 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко