Справа № 350/1846/21
Номер провадження 2/350/67/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2022 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-
У своїй позовній заяві позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з мезоніном загальною площею 109.0 кв.м., літньої кухні-сараю площею 46.1 кв.м., сараю площею 20,5 кв.м., вбиральні 1.1 кв.м., літньої кухні незавершеним будівництвом 35% площею 41,0 кв.м., сараю незавершеним будівництвом 48% площею 31.3 кв.м., огорожі - 28.9 кв.м., огорожі - 67,3 кв.м., криниці -14 м/п., яке розташоване по АДРЕСА_1 , з правом добудови літньої кухні незвершеним будівництвом 35% та сараю незавершеним будівництвом 48%.
В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що 14 вересня 1966 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , його дід та баба, перебуваючи в шлюбі, згідно рішення Брошнівської селищної ради № 14 отримали 700 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд. Станом на 16 березня 1988 року вони побудували жилий будинок, літню кухню та сараї здали їх в експлуатацію та отримали Свідоцтво про право власності виданого державним нотаріусом Котелко С.Д. по реєстру № 684, зареєстрованого в Івано-Франківському ОБТІ 01.08.1988 року в книзі № 2 за реєстровим № 273, згідно якого кожен із подружжя мав право власності по 1/2 частці цього майна.
28 січня 2000 року свою частку бдинковолодіння ОСОБА_4 подарував дочці ОСОБА_3 , а 11 вересня 2017 року ОСОБА_3 , подарувала ОСОБА_5 свою частину будинку. Таким чином, остання стала одноосібним власником домоволодіння, а 11 вересня 2017 року склала в його користь заповіт.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , померла. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за заповітом, він звернувся в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ власності на спадкове майно. При таких обставинах, він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушений звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів.
Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.
Відповідачка ОСОБА_2 однак подала суду заяву в якій зазначила про те, що позовні вимоги визнає в повному об`ємі, справу просить розглянути у її відсутності.
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ч.1 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У статті 2 ч.1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства визначено, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ( стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 3 ЦК України зазначені загальні засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Також у вказаному нормативному акті передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, у статті 11 вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Копією свідоцтва про смерть (а.с.20) підтверджено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина і відповідно до ст. 1223 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом, на спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця.

Копією заповіту від 11 вересня 2017 року (а.с.18) підтверджено, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження на користь позивача.

Постановою нотаріуса від 25 травня 2021 року за №70/02-14 (а.с.27) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, у зв`язку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння.

З довідки виданої 27.04.2021 за № 00029 обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», у спадковому будинковолодінні без відповідних документів проводилась реконструкція житлового будинку, розпочаті будівництвом нові господарські будівлі (а.с.26)

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а відповідно до ч. 5 цієї ж статті на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , власник якого за життя та за власні кошти для поліпшення житлових умов виконала ремонтні роботи, після чого змінилася загальна площа домоволодіння, однак це не порушує чиїх не-будь прав чи інтересів, що підтверджено листом № К-121/06-45 від 18.03.2022 Брошнів-Осадської селищної ради ( а.с.71).

Отже судом встановлено, що ОСОБА_5 на день смерті була власником домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , позивач є її спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину, а тому за ним слід визнати право на спадщину.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 331, 392, 376, 1218, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: