Житомирський апеляційний суд
Справа №293/2671/21 Головуючий у 1-й інст. Збаражський О.М.
Категорія 16 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Дяченко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

апеляційну скаргу Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області

на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 31 грудня 2021 року про забезпечення позову в цивільній справі №293/2671/21, яка постановлена під головуванням судді Збаражського О.М. у смт. Черняхові,

в с т а н о в и в:

30 грудня 2021 року до Черняхівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Черняхівської селищної ради до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Заявлені вимоги про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 19 березня 2020 року №6-3125/14-20-СГ, яким надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності площею 2 га з кадастровим номером :04:000:0013, що знаходиться за межами населених пунктів Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, витребування цієї земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:000:0013 у ОСОБА_2 та скасування права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0003 площею 56 га.

Разом із пред`явленням позову до суду першої інстанції надійшла заява про забезпечення позову наступними заходами: накласти арешт на земельну ділянку площею 56 га з кадастровий номер :04:000:0003, що знаходиться за межами населених пунктів на території Черняхівської селищної ради (колишньої Салівської сільської ради) Житомирського району Житомирської області, яка підлягає витребуванню у ОСОБА_2 на користь Черняхівської об`єднаної територіальної громади в особі Черняхівської селищної ради Житомирської області; заборонити ОСОБА_2 відчужувати, змінювати цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0003, здійснювати її перетворення, поділ, об`єднання з іншими земельними ділянками; заборонити земельним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних органів, вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0003.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_2 має реальну можливість вільно розпоряджатись об`єднаною земельною ділянкою площею 56 га, в яку входить спірна земельна ділянка площею 2 га, що обумовлює високу вірогідність здійснення повторного її відчуження, зміни конфігурації (об`єднання, поділу) тощо. З метою запобігання вчинення дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, а саме витребування земельної ділянки площею 2 га на користь територіальної громади, та для забезпечення належного захисту законних прав і охоронюваних інтересів держави, виникає необхідність у накладені арешту на об`єднану земельну ділянку площею 56 га.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 31 грудня 2021 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Коростишівська окружна прокуратура Житомирської області в інтересах держави подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером :04:000:0013 вибула з власності держави у порушення вимог чинного земельного законодавства ( ОСОБА_1 вдруге використано право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання) та повинна бути повернута на користь держави в особі Черняхівської селищної ради. Спір стосується майнових прав на земельну ділянку. Через ризик відчуження на користь третіх осіб, зміни конфігурації та цільового призначення, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту та заборони вчиняти певні дії може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позову. У ОСОБА_2 , як одноособового власника, наявна можливість вільно розпорядитися земельною ділянкою площею 56 га, в яку входить спірна земельна ділянка площею 2 га, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Застосування вказаного заходу не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки земельна ділянка залишається у його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується лише на час вирішення справи судом. Окрім того, ОСОБА_2 після того, як прокурором розпочато листування з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, вчинив дії, з метою уникнення повернення державі земельної ділянки на підставі заяви ОСОБА_2 земельна ділянка площею 2 га з кадастром номером :04:000:0013 об`єднана з іншими 27-ми земельними ділянками, кожна із яких площею 2 га, в одну земельну ділянку площею 56 га з кадастровим номером :04:000:0003. Внаслідок таких дій виникла необхідність у пошуку відповідної судової практики та зміні позову, що з огляду на реформування органів прокуратури та велику завантаженість призвело до затягування звернення до суду з позовом.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник Житомирської обласної прокуратури апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, скасувавши ухвалу суду першої інстанції та ухваливши нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Інші учасники справи до суду не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовували. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до положень частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи (їх представників) не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму Верхового Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За таких обставин, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Водночас, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з норм статей 11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту або заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Процес формування об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0003, на яку прокуратура в інтересах Черняхівської селищної ради Житомирської області просить накласти арешт, завершився майже за шість місяців до звернення із даним позовом до суду. Проте, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 із часу формування об`єднаної земельної ділянки площею 56 га вживав заходів її відчужити у будь-який спосіб. Не долучено таких доказів й до апеляційної скарги. Водночас загроза правам позивача має носити очевидний та об`єктивний характер. Отже, припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення цього позову недостатньо обґрунтоване.

Окрім того, площа земельної ділянки, на яку просять накласти арешт (56 га), значно перевищує площу земельної ділянки, яка була надана у власність ОСОБА_1 (2 га), який у подальшому продав її ОСОБА_2 , а тому заходи забезпечення позову, обрані в інтересах позивача, є неспівмірними з вимогами позовної заяви.

Решта доводів апеляційної скарги спростовується вищевикладеним та додаткового правового обґрунтування не потребує.

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції розглянув питання про забезпечення позову з додержанням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у забезпеченні позову, залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області залишити без задоволення.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 31 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: