КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня2022 року

м. Київ

справа №755/19331/17

провадження № 22-ц/824/10226/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року у складі судді Чех Н.А.

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Гаренко Н.В. звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач звернувся до банку з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву від 08 квітня 2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5 500 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Посилалася на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Тарифами, Правилами та Умовами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказала, що банк свої зобов`язання виконав, проте у порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2017 року має заборгованість у розмірі 106 775,77 грн, яка складається із: заборгованість за кредитом - 11 739,94 грн, заборгованість за процентами - 86 151,20 грн, пені та комісії - 3 323,88 грн, штраф - 5 060,75 грн (процентна складова) та 500 грн (фіксована частина).

На підставі викладеного, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2011 року у розмірі 97 891,14 грн та судовий збір 1 600 грн.

Не погоджуючись з указаним заочним рішенням, 11 серпня 2022 року відповідач звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 97 891,14 грн та 1 600 грн судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що оскаржуване заочне рішення прийняте з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що під час ухвалення заочного рішення судом першої інстанції не було з`ясовано, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Вважає, що фактично справа розглянута упереджено та однобічно на користь позивача.

Зазначає про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору щодо відповідальності позичальника за порушення термінів виконання договірних зобов'язань.

Вказує, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що строк дії кредитної картки закінчився ще у 2016 році, а позивач продовжує нараховувати проценти та штрафні санкції за Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті. Вважає, що до вимог позивача мають бути застосовані строки позовної давності.

Щодо нарахування неустойки зазначає, що вона в даному випадку є явно завищеною та не відповідає передбаченим ч. 3 ст. 509, ч. 1 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. На думку апелянта, позивач навмисно зволікав із зверненням до суду з позовом задля нарахування непомірно завищених штрафних санкцій.

Звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи та захищати свої права.

22 листопада 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду представником позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Гордієнко В.А. надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якій остання просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва залишити без змін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що за одні і ті ж порушення передбачена пеня та два різних виду штрафу, тоді як відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а тому вимога про стягнення з відповідача штрафів не підлягає задоволенню.

Не підлягає задоволенню і вимога щодо стягнення з відповідача 3 323,88 грн, що є, як посилається позивач, боргом по пені та комісії, оскільки стороною позивача не вказано яка сума є пенею, а яка сума є комісією, що позбавляє суд перевірити правильність їх нарахування.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону з огляду на наступне.

Частинами першою та четвертою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 08 квітня 2011 року ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за якою він отримав платіжну картку (кредитка) зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 5 500 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банком надано копію анкети-заяви від 08 квітня 2011 року, розрахунок заборгованості станом на 31 жовтня 2017 року, виписку по рахункам станом на 05 січня 2021 року, довідку про умови кредитування, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та копію паспорта відповідача.

Також у матеріалах справи міститься виписка по рахунку та довідка про видані картки.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 жовтня 2017 року становить 106 775,77 грн, яка складається із: заборгованість за кредитом - 11 739,94 грн, заборгованість за процентами - 86 151,20 грн, пені та комісії - 3 323,88 грн, штраф - 5 060,75 грн (процентна складова) та 500 грн (фіксована частина).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви від 08 квітня 2011 року, розрахунок заборгованості станом на 31 жовтня 2017 року, виписку по рахункам станом на 05 січня 2021 року, довідку про умови кредитування, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та копію паспорта відповідача, а також долучено до матеріалів справи виписку по рахунку та довідку про видані картки.

В анкеті-заяві №б/н від 08 квітня 2011 рокупроцентна ставка не зазначена та не визначено тип банківської картки, яку отримав відповідач. Окрім того, у даній заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру.

Підписана відповідачем анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема дату народження, ІПН, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, освіту, місце роботи, розмір доходу.

З наданого стороною позивача витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт не убачається за можливе достовірно встановити, який саме тариф передбачений для карти відповідача, оскільки він є нечитабельним.

Також позивачем не надано до суду доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами використання, а також основними умовами обслуговування і кредитування, що містяться у рекламному буклеті, що в сукупності із анкетою-заявою, свідчило би про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також не містять підтверджень того, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку до вказаних правовідносин не застосовується ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь яких редакціях, що розміщувались на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, позивачем долучено до матеріалів справи виписку по картковим рахункам відповідача за період з 01 січня 1999 року по 21 лютого 2022 року, з яких убачається користування ОСОБА_1 картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 .

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Окрім вказаного, у матеріалах справи міститься довідка про видані картки, що підтверджує факт отримання ОСОБА_1 картки за номером НОМЕР_1 з датою відкриття 08 квітня 2011 року та терміном дії до 01/15; картки з номером НОМЕР_2 з датою відкриття 19 грудня 2011 року та терміном дії до 09/15; картки з номером НОМЕР_3 з датою відкриття 01 лютого 2012 року та терміном дії до 02/16; картки з номером НОМЕР_4 з датою відкриття 01 листопада 2012 року та терміном дії до 04/16.

В апеляційній скарзі відповідач не заперечує факт отримання та користування ним кредитними коштами.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідач не заперечує факт користування кредитним коштами, зважаючи на наявність у справі виписки по картковому рахунку, а також довідок про видачу карток, що у сукупності підтверджує факт користування відповідачем кредитними картками, зазначеними у Довідці про видані картки, а також факт використання кредитних коштів, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку суми фактичної заборгованості у повному обсязі, а саме 11 739,94 грн, оскільки така сума є підтвердженою належними та допустимими доказами у справі.

Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафів, колегія суддів уважає, що такі вимоги є необґрунтованими з огляду на відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом, а також відсутності будь-якого іншого документу, підписаного відповідачем, щодо визначення процентної ставки, погодженого розміру пені та штрафів.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів, пені та штрафів є недоведеними з огляду на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження погодження сторонами їхнього розміру, а також доказів на підтвердження, що саме надані позивачем Умови та правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Натомість, аргументи відповідача, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що строк дії кредитної картки закінчився ще у 2016 році, проте позивач продовжує нараховувати проценти та штрафні санкції за Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті, а тому до вимог позивача мають бути застосовані строки позовної давності є неспроможними з огляду на те, що позов в цій частині апеляційним судом визнано необґрунтованим, у зв`язку з чим строк позовної давності до таких вимог не застосовується.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухвалення нового про задоволення позовних вимог частково та стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 11 739,94 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд змінює розподіл судових витрат.

Беручи до уваги ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення позовних вимог частково, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 912,82 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 2 869,23 грн, а всього - 4 782,05 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року - скасувати.

Позов акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 739,94 грн.

У задоволення іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 176,18 грн.

Стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 163,44 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик