судді Верховного Суду у Касаційному цивільному судіПророка В. В.
справа № 465/3228/19 (провадження № 61-7553 св 21)
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув в порядку письмового провадження касаційні скарги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Франківського районного суду міста Львова від 09 вересня 2020 року, додаткове рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача і постановою від 31 серпня 2022 року касаційні скарги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнив частково, скасував рішення Франківського районного суду міста Львова від 09 вересня 2020 року, додаткове рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 грудня 2020 року, постанову Львівського апеляційного суду від 22 березня 2021 року та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа?Банк» про захист прав споживача відмовив з мотивів нікчемності спірних умов договору.
Водночас з рішенням Верховного Судуне можу погодитися з огляду на таке.
1. Звертаючись до суду із зазначеним позовом ОСОБА_1 просив визнати недійсною умову кредитного договору, викладену в графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту - додаток № 1 до угоди про надання кредиту від 30 листопада 2018 року № 501082293 в частині його обов`язку сплачувати щомісячно 2 600,00 грн за розрахунково-касове обслуговування.
2. Обґрунтовуючи своє рішення Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зробив в цілому правильний висновок про нікчемність умов договору щодо сплати щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, проте визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону. Таким чином, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню саме у зв`язку із обранням неналежного способу захисту.
3. Проте, частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
4. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
5. Частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» комісії кредитодавця, у тому числі комісія за розрахунково-касове обслуговування, мають бути відображені у реальній річній процентній ставці за користування кредитом.
6. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування.
7. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168«Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
8. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
9. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
10. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
11. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 , зокрема, вказав на те, що в паспорті споживчого кредиту передбачено оплату 2 600,00 грн щомісячно як плата за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкова для укладення договору.
12. Згідно з графіку платежів дана сума (2 600,00 грн щомісячно) вказана як платіж за розрахунково-касове обслуговування.
13. Як паспорт споживчого кредиту так і графік платежів підписані ОСОБА_1 , тобто банком, на виконання вимог Правил про споживчий кредит доведено до його відома обов`язок щомісячної сплати за розрахунково-касове обслуговування кредиту у сумі 2 600,00 грн, яка відображена у реальній річній процентній ставці.
14. Таким чином встановлена комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), як обов`язкова умова для укладення договору, розмір якої доведено до відома позичальника, не може бути нікчемною.
15. Разом із цим частинами п`ятою та шостою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.
16. Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
17. Таким чином умова про встановлення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) може бути визнана недійсною за умови доведення несправедливості такої умови договору по відношенню до позичальника.
18. Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
19. Проте позивачем у цій справі не доведено належними та допустимими доказами факту недобросовісності банку по відношенню до нього, як позичальника, та включення до паспорту та графіку платежів такого виду платежу як платіж за розрахунково-касове обслуговування як істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, тобто що така умова кредитного договору є несправедливою.
Таким чином, вважаю, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково дійшли висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним умови кредитного договору, викладеної в графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту - додаток № 1 до угоди про надання кредиту №501082293 від 30 листопада 2018 року в частині його обов`язку сплачувати щомісячно 2600,00 грн за розрахунково-касове обслуговування, а належним процесуальним рішення Верховного Суду у цій справі було б прийняття постанови про відмову у задоволені позову з мотивів необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .
Суддя В. В. Пророк