Справа № 297/2077/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ІЛЬТЬО І. І.,

при секретарі Гарані О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2022 року у цивільній справі № 297/2581/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

За час спільного проживання в шлюбі позивач та відповідач набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний будинок було набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.1988 року, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №52/1988 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради народних депутатів Берегівського району закарпатської області Варга М.Д.

10.10.2022 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що не згідний з позовними вимогами, з підстав викладених у відзиві та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

27.10.2022 року представником позивача ОСОБА_3 подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого він просить відхилити аргументи, доводи та докази відповідача, у зв`язку з їх надуманістю та безпідставністю з підстав викладених у ньому.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представник подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без їх участі, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник до суду не з`явились, однак позивач подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, надавши правову оцінку запереченню відповідача проти позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

Згідно договору купівлі продажу від 13.07.1988 року, відповідач ОСОБА_2 , придбав одноповерховий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Спірний будинок був придбаний відповідачем під час перебування в шлюбі із позивачем.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, будинок, який є предметом поділу належить до категорії об`єктів самочинного будівництва, оскільки відповідачем у 1990-х роках було проведено повну перебудову, вищезгаданого будинку, в результаті чого було побудовано новий будинок.

Як вбачається із змісту договору купівлі-продажу від 13.07.1988 року, житлова площа будинку складає 38 кв.м., однак, виходячи із наданого позивачем технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , від 06.05.2022 року, житлова площа будинку складає 120,4 кв.м., тобто на 82,4 кв.м., більше від площі зазначеної у договорі купівлі - продажу.

При цьому, в матеріалах справи міститься копія довідки від 06.05.2022 року № 383, виданої КП «Берегівське бюро технічної інвентаризації БРР» у якій зазначено, що змінилася загальна та житлова площа будинку, та самочинно побудований сарай під літерою «Д» та навіс під літерою «Ж».

Даний факт підтверджує обставину, що мало місце перебудова будинку та як наслідок суттєве збільшення його площі.

У змісті договору купівлі продажу будинку від 13.07.1988 року зазначено, що домоволодіння в цілому складається із одноповерхового будинку, побудованого із саману, критого черепицею, розміром житлової площі 38,00 кв.. м., наявна одна кімната, кухня та веранда.

Відповідно до відомостей які містяться у технічному паспорті (інвентаризаційна справа № 14498) від 06.05.2022 року, зазначено інформацію про житлові та допоміжні приміщення будинку АДРЕСА_1 а саме, один коридор чотири кімнати, одна кухня, одна газовка, одна сходова клітка, одна ванна, одна котельня, що в цілому складає загальну площу - 175,2 кв.м., з якої житлова площа - 120,4 кв. м.

Даний факт підтверджує проведення перебудови житлового будинку, який є об`єктом поділу та як наслідок об`єктом самочинного будівництва, відсутність дозволу на будівництво, проектна документація або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, відповідачем у справі як власником будинку за договором купівлі-продажу не було належним чином оформлено права власності на перебудову будинку (будинок не був введений в експлуатацію і право власності на нього не зареєстровано), відтак даний будинок є самочинно перебудований, отже не може бути об`єктом права спільної сумісної власності, відтак і поділений між ними.

Частинами 1,2 статті 376 Цивільного кодексу України, визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 5 передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Враховуючи той факт, що Відповідачем, без отримання відповідних дозвільних документів, відсутності проекту, взагалі без будь яких відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи було здійснено перебудову будинку - за адресою: АДРЕСА_1 (факт перебудови підтверджуеться технічним паспортом від 06.05.2022 року), даний об`єкт е самочинно збудованим, відсутність дозволу на будівництво, проєкта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України), така правова позиція визначена в постанові Верховного суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, від 22 вересня 2021 року, справа № 587/1186/18.

З огляду на вищезазначене, враховуючи зміст частини першої статті 376 ЦК України, самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства України та фактичні обставини справи, а саме той факт, що на самочинно збудоване майно не виникає права власності, та відповідно не може бути предметом поділу між подружжям.

Така правова позиція визначена в постанові Верховного суду України від 15.04.2020 в справі № 307/3957/14-ц, де вказано, що «самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 4.12.2013 № 6-130цс13).

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що будинок який є об`єктом поділу є елементом спільної сумісної власності подружжя, так як є самочинно перебудованим об`єктом, а протилежне не підтверджується матеріалами справи та доводами позивача.

Пунктом 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), визначено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз`яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожному гарантується право на захист прав та охоронюваних законом інтересів судом, суд може захистити порушене право у спосіб передбачений договором або законом.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Такі ж положення містить й норма статті 368 ЦК України.

За змістом частини першої статті 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

За наведених обставин, судом, при розгляді справи по суті заявлених позовних вимог, достовірно встановлено, що будинок який об`єктом поділу не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як самочинно перебудований.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 57, 58, 60, 197 ч.2, 209, 212-215, 218, 353, 355, 356 ЦПК України, ст.257, п.1. ч.2 ст.258, ч.1 ст.261, ст.266, ч.4 ст.267 ЦК України, суд,

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Іван ІЛЬТЬО