УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2022 Справа №607/19051/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Братасюка В.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в :

29 грудня 2022 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, який буде пред`явлено до Тернопільського міскрайонного суду Тернопільської області та предметом якого буде:

1. Визнати незаконними Положення про організаційний комітет з проведення виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, затверджене вченою радою університету (протоколом №2 від 27 вересня 2022 року) і уведено в дію наказом ректора №192-р.;

2. Визнати незаконними Положення про порядок проведення виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, затверджене вченою радою університету (протоколом №2 від 27 вересня 2022 року) і уведено в дію наказом ректора №192-р;

3. Визнати незаконними Положення про виборчу комісію з проведенням виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка (протоколом №2 від 27 вересня 2022 року) і уведено в дію наказом ректора №192-р;

4. Визнати протиправним і скасувати наказ ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка №192-р від 27 вересня 2022 року;

5. Визнати протиправним і скасувати наказ №212 від 14.10.2022 «Про організацію виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка», виданий Тернопільським національним педагогічним університетом імені Володимира Гнатюка;

6. Визнати незаконним та скасувати протокол виборчої комісії з виборів керівника закладу вищої освіти Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка № 6 від 22 грудня 2022 року;

7. Визнати незаконним та скасувати протокол виборчої комісії з виборів керівника закладу вищої освіти Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка № 6 від 22 грудня 2022 року;

8. Визнати незаконним та скасувати протокол Організаційного комітету з проведення виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка №11 від 22 грудня 2022 року;

9. Визнати незаконними та такими, що не відбулися вибори ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, які були проведені 22 грудня 2022 року Тернопільським національним педагогічним університетом імені Володимира Гнатюка.

В заяві про забезпечення позову просив, вжити заходи забезпечення позову, шляхом: 1) заборони Виборчій комісії з проведення виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка вчинення будь-яких дій щодо проведення та оголошення результатів 2 туру виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, призначених 29 грудня 2022 року до набрання судовим рішенням по поданій позовній заяві законної сили; 2) зупинення дії положення про виборчу комісію з проведення виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, яке затверджено вченою радою університету (протоколом №2 від 27 вересня 2022 року) та уведено в дію наказом ректора №192-р. до набрання судовим рішенням по поданій позовній заяві законної сили.

Вказану заяву суддею Братасюком В.М. отримано 29 грудня 2022 року

Вирішуючи питання забезпечення позову суд виходить з наступного.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даний спосіб, позивач обґрунтовує тією обставиною, що на даний момент необхідно вжити тимчасові заходи щодо охорони правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, а також необхідністю забезпечення позивачу реального та ефективного виконання можливого судового рішення у випадку, якщо його буде ухвалено на користь позивача та попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні цього рішення. До того ж, у разі задоволення майбутнього позову, на позивача може бути покладений додатковий тягар з подачі додаткових позовів, що в свою чергу призведе до понесення ним додаткових витрат щодо подачі цих позовів, а також на проведення нових виборів ректора і завдасть шкоди діяльності самого університету.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, пересвідчитись зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, застосувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд зауважує, що щодо виду забезпечення позову, котрі позивач просить суд вжити, а також змісту позовних вимог, які позивач має намір пред`явити після вирішення заяви про забезпечення позову:

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Також КАС України надає визначення публічно-правового спору - як спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 1 частини першої статті 4) та адміністративного судочинства - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ у порядку, встановленому цим законом (пункт 5 частини першої статті 4).

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом майбутнього позову є визнання виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка незаконними та такими, що не відбулися, а також визнання незаконними положень, визнання протиправними і скасування наказів, визнання незаконними та скасування протоколів виборчої комісії. Позовні вимоги позивач обґрунтував проведенням виборів ректора Університету з порушенням процедури, недотриманням порядку та основних принципів їх проведення, у результаті яких він позбавлений права на зайняття вакантної посади, чим порушуються також його трудові права.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, та зокрема управління закладом вищої освіти в частині обрання керівника вищого навчального закладу урегульовано у Законі № 1556-VII.

За змістом частини третьої статті 42 цього Закону засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) зобов`язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника закладу вищої освіти не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка займає цю посаду. У разі дострокового припинення повноважень керівника закладу вищої освіти конкурс оголошується протягом тижня з дня утворення вакансії. Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) протягом двох місяців з дня оголошення конкурсу на посаду керівника закладу вищої освіти приймає (приймають) пропозиції щодо претендентів на посаду керівника закладу вищої освіти і протягом 10 днів з дня завершення терміну подання відповідних пропозицій вносить (вносять) кандидатури претендентів, які відповідають вимогам цього Закону, до закладу вищої освіти для голосування. Керівник закладу вищої освіти обирається шляхом таємного голосування строком на п`ять років у порядку, передбаченому цим Законом і статутом закладу вищої освіти.

Методичні рекомендації щодо особливостей виборчої системи, порядку обрання керівника закладу вищої освіти та типова форма контракту з керівником державного закладу вищої освіти затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина п`ята статті 42 цього Закону).

Зі змісту заяви вбачається, що 13 жовтня 2022 року Міністерство освіти і науки України видало наказ №261-к про оголошення конкурсу на заміщення посади ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка .

За правилами п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 42 Закону України «Про вищу освіту» від 05.12.2014 № 726 (далі Постанова КМУ № 726) конкурс оголошується засновником.

Крім того, у п.4 Постанови КМУ № 726 забезпечення проведення виборів здійснюється засновником (засновниками) вищого навчального закладу або уповноваженим ним (ними) органом (особою).

Згідно відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, є Міністерство освіти і науки України.

У п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Міністерство освіти і науки України» від 16.10.2014 № 630 регламентовано, що МОН є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Тобто МОН є суб`єктом владних повноважень.

ОСОБА_1 оскаржує рішення органу виборчої комісії Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, якому в особі адміністрації цього закладу Міністерство освіти і науки України у відповідності до п. 4 Постанови КМУ №726 від 05 грудня 2014 року наказом №261-к від 13 жовтня 2022 року доручило організувати проведення виборів ректора згідно з вимогами ст.42 ЗУ «Про вищу освіту», тому спір який виник між сторонами є публічно правовим, а також є спором щодо оскарження рішення виборчої комісії Університету, рішення якої є обов`язковим для органів державної влади та інших осіб, як передбачено у пункті 9 частини першої статті 19 КАС України

Не можна вважати, що між сторонами виникли трудові правовідносини, оскільки відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Важливими ознаками трудових правовідносин є підстави їх виникнення, змінення чи припинення. Цьому сприяють певні юридичні факти. До основних підстав виникнення трудових правовідносин належать: укладення трудового договору, адміністративно-правовий акт, факт обрання на відповідну посаду, факт погодження з відповідними особами, допуск працівника до роботи.

Тобто, трудові правовідносини це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору (власне трудові), і зміст якого полягає у сукупності суб`єктивних прав і обов`язків з виконання працівником за винагороду роботи за певною професією, спеціальністю, кваліфікацією, посадою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, та зі створення належних умов для її виконання й оплати праці роботодавцем, а також відносини з приводу навчання й перекваліфікації за місцем праці та відносини, пов`язані з наглядом і контролем за додержанням трудового законодавства, вирішенням трудових спорів та працевлаштуванням громадян.

За нормами ЦПК України інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в цивільній справі. Саме цивільний процесуальним законом регламентований порядок забезпечення позову, який належить до юрисдикції загальних судів.

Такий висновок ґрунтується на тому, що в силу приписів ст.1 ЦПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

У свою чергу, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; а суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст.2 ЦПК України).

Оскільки ОСОБА_1 пре`явив зазначену заяву про забезпечення позову в порядку цивільного судочинства, а фактично перед судом ставиться питання щодо вирішення забезпечення позову, який має бути пред`явлений в порядку адміністративного судочинства України, а не цивільного судочинства, для суду є несправедливим та нерозумним «формальний» підхід для вирішення питання забезпечення позову шляхом задоволення виключно шляхом дослідження чи дотримано позивачем форми заяви про забезпечення позову, без з`ясування дійсних відносин сторін спору.

Відтак, виходячи із позовних вимог, що викладені у заяві про забезпечення позову, та будуть заявлені у майбутньому, приходжу до переконання, що правовідносини, що виникли між сторонами є предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства України, та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

ЦПК України не передбачає вирішення заяви про забезпечення позову при неналежності справи до суду загальної юрисдикції, а тому у даному випадку підлягає застосуванню положення, передбачені ч.9 ст.10 ЦПК України.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У ч.10 ст.153 ЦПК України надано право суду повертати заявнику заяву про забезпечення позову, про що постановляється ухвала.

Таким чином, вивчивши заяву про забезпечення позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд приходить до переконання, що подана завником ОСОБА_1 заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику.

Постановлення даної ухвали не є обмеження у доступі позивача до правосуддя, оскільки останній не позбавлений можливості вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 149-153, 258-260 ЦПК України ,-

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом: заборони Виборчій комісії з проведення виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка вчинення будь-яких дій щодо проведення та оголошення результатів 2 туру виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, призначених 29 грудня 2022 року до набрання судовим рішенням по поданій позовній заяві законної сили; зупинення дії положення про виборчу комісію з проведення виборів ректора Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка, яке затверджено вченою радою університету (протоколом №2 від 27 вересня 2022 року) та уведено в дію наказом ректора №192-р. до набрання судовим рішенням по поданій позовній заяві законної сили повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, у 15-денний строк з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк