Провадження №: 2/755/6812/22
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"01" грудня 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

29.11.2022 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, яка 30.11.2022 передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» () грошові кошти в розмірі 8 964 684,06 грн. (вісім мільйонів дев`ятсот шістдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 06 копійок); стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» () судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач-1 - ОСОБА_3 до зайняття посади генерального директора ТОВ «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція», (далі - ТОВ «ВК «УССК» або позивач), займав посаду фінансового директора ТОВ «ВК «УССК», а з 08.06.2021р. він був обраний на посаду генерального директора позивача. 07.06.2021р. з відповідачем-1 було укладено трудовий договір з генеральним директором. Починаючи з квітня 2022 року, голова наглядової ради 02 липня 2022 року ТОВ «ВК «УССК» при здійсненні своїх статутних обов`язків почав виявляти самовільне привласнення ОСОБА_4 грошових коштів позивача, про що поставив до відома учасників ТОВ «ВК «УССК». 02.07.2022р. рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ВК «УССК», оформленим відповідним протоколом б/н, ОСОБА_5 був відсторонений від виконання обов`язків генерального директора ТОВ «ВК «УССК». Тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора позивача був призначений ОСОБА_6 . Рішенням голови наглядової ради ТОВ «ВК «УССК» Волока В.Г. на виконання зазначеного протокольного рішення загальних зборів учасників ТОВ «ВК «УССК» від 02.07.2022р. було ініційовано перевірку діяльності ОСОБА_1 під час перебування його на посаді генерального директора ТОВ «ВК «УССК» із залученням незалежних спеціалістів. Пізніше, рішенням загальних зборів учасників позивача, оформленим нотаріально посвідченим протоколом № б/н від 10.08.2022р., ОСОБА_5 був звільнений з посади генерального директора позивача, на цю посаду призначено ОСОБА_6 . ОСОБА_4 , під час займання ним посади генерального директора товариства, було протиправно, без будь-якого погодження вищого органу управління товариством та рішень голови наглядової ради товариства отримано грошові кошти . Новим генеральним директором позивача для цілей перевірки господарської діяльності позивача було отримано банківські виписки по його рахунках. Переважна більшість таких платежів була проведена ОСОБА_4 у другій половині 2021 році, починаючи відразу після призначення його на посаду генерального директора ТОВ «ВК «УССК». Як зазначено, наказів або інших документів, які б надавали право ОСОБА_7 отримати грошові кошти у вигляді матеріальної допомоги та премії, в товаристві немає, рішення загальних зборів учасників товариства або голови наглядової ради щодо цього не приймалось. ОСОБА_1 було звільнено з посади генерального директора відповідно до рішення загальних зборів товариства від 10 серпня 2022 р., оформленого нотаріально посвідченим протоколом № б/н від 10.08.2022р., з яким він був ознайомлений особисто. Позивач вважає, що у ОСОБА_1 не було ніяких повноважень на таке заволодіння грошовими коштами ані за законом, ані за статутом, ані за трудовим договором від 07.06.2021р. Позивач вважає, що відповідач-1 та відповідач-2, як подружжя, солідарно несуть відповідальність за неповернення незаконно отриманих коштів позивачу.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшов наступного.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

При визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

За положеннями статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 20 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Відповідно до частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема (пункт 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У частині другій статті 89 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

Стаття 65 Господарського кодексу України передбачає, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону.

Із системного аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, такий спір виник між господарським товариством та його посадовою особою, стосується рішень, дій чи бездіяльності цієї посадової особи на виконання нею своїх повноважень з управління товариством, організацією діяльності товариства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підґрунтям звернення до суду із даним позовом є стягнення з колишнього генерального директора ТОВ «ВК «УССК» Уса О.Л. протиправно, на думку позивача, отриманих ним грошових коштів, належних позивачу, під час здійснення останнім функцій з управлінням господарського товариства. Так, матеріалами справи підтверджується, що 07 червня 2021 року між ТОВ «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» та ОСОБА_5 було укладено трудовий контракт, строк дії якого з 08 червня 2021 року до 08 червня 2022 року.

Таким чином, правовідносини, які виникли між ТОВ «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» та ОСОБА_5 щодо стягнення грошових коштів, стосуються дій відповідача під час здійснення останнім своїх повноважень саме як посадової особи - генерального директора товариства.

Зазначені висновки суду кореспондуються із висновками, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12217/19 від 14.04.2020.

З огляду на викладене, спір між ТОВ «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» та ОСОБА_5 слід вирішувати у межах господарського судочинства.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно вимог ч.4 ст.188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Убачається, що позивачем у розрізі спірних правовідносин було заявлено вимоги до відповідача-1, які мають розглядатися за правилами господарського судочинства, та відповідача-2, які мають розглядатися за правилами цивільного судочинства, об`єднавши їх у одне провадження.

За приписами п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем у позовній заяві об`єднано вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, суд убачає визначені п.2 ч.4

ст.185 ЦПК України підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2, 4, 19, 20, 185, 258-261, 353, 354 ЦПК України, ст. ст. 1, 2, 20,65 ГПК України суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: