ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4870/20

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/462/22

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

за участі секретаря Шапко В.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

особа, яка подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Євген Юрійович,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2021 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 20.12.2021, м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 р. представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Є.Ю. звернувся з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом АТ КБ «ПриватБанк»), в якому просив визнати недійсною генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 04.09.2015, укладену ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», і стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються таким. ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». 14.11.2019 воно звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа № 750/13358/19), в якому вказано про наявність укладеного ними кредитного договору № SAMAВ5812 від 19.12.2013, на виконання якого укладено вказану генеральну угоду від 04.09.2015. ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання кредитного договору № SAMAВ5812 від 19.12.2013 недійсним, оскільки не підписувала такий договір, кошти на його виконання не отримувала і АТ КБ «ПриватБанк» не надано їй копії цього договору (справа № 750/1491/20). В ході розгляду справи № 750/1491/20 з`ясувалось, що ОСОБА_1 25.08.2010 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про надання банківських послуг, що в цей же день вона отримала картку з платіжним лімітом 1000 грн 00 коп. та що саме на підставі цієї заяви, за твердженням АТ КБ «ПриватБанк», утворилась кредитна заборгованість в сумі 31364 грн 00 коп. Посилання в генеральній угоді від 04.09.2015 на кредитний договір № SAMA5812 від 19.12.2013 АТ КБ «ПриватБанк» зазначає помилковим і що цей договір не має відношення до позивача, тобто відповідач визнав, що оспорювана генеральна угода укладена на підставі неіснуючого кредитного договору. Під час розгляду справи № 750/13358/19 АТ КБ «ПриватБанк» наполягало на тому, що оспорювана генеральна угода укладена саме на підставі кредитного договору № SAMA5812 від 19.12.2013, а заява від 25.08.2010 була лише підставою для ідентифікації клієнта. Своїми поясненнями про описки, друкарські помилки тощо відповідач хоче ввести суд в оману з метою виправдання своїх недобросовісних дій щодо ОСОБА_1 та наживи на її довірливості. АТ КБ «ПриватБанк» надало виписку про рух коштів на картці № НОМЕР_1 , яка була видана ОСОБА_1 разом з підписанням генеральної угоди, однак не надало документів, які б підтверджували заборгованість ОСОБА_1 за будь-яким кредитним договором. З виписки по картковому рахунку, відкритого на підставі анкети-заяви від 25.08.2010, а в подальшому переоформленого згідно з договором від 28.03.2014, видно, що заборгованості в сумі, яка була реструктуризована, на момент підписання генеральної угоди не було та що такої заборгованості не було й по картковому рахунку, відкритому на підставі анкети-заяви від 25.08.2010. Працівники АТ КБ «ПриватБанк» належним чином не довели до відома позивача всі суттєві умови генеральної угоди, шляхом обману та зловживання довірою змусили її підписати угоду про реструктуризацію заборгованості, якої не було; оспорювана угода підписана позивачем під примусом, її введено в оману щодо наявності заборгованості. Лише після отримання відзиву на позов вона дізналася про відсутність обставин, на підставі яких було підписано оспорювану генеральну угоду. ОСОБА_1 також зазначає, що:

- при укладанні вищевказаної угоди використано нечесну підприємницьку практику, а тому вона є недійсною;

- під час розгляду справ № 750/13358/19 та № 750/1491/20 АТ КБ «ПриватБанк» спочатку посилалося як на підставу укладення генеральної угоди, про яку йдеться, саме на анкету-заяву в А-Банку, потім - на кредитний договір від 19.12.2013, а потім - на анкету-заяву від 25.08.2010. Тобто АТ КБ «ПриватБанк» три рази змінювало свою позицію, однак не надало аргументованих доводів справжності своєї позиції;

- відповідачем порушено вимоги ст. 6, ст. 11 ч. 2 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Є.Ю. просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким позов задовольнити й відшкодувати понесені у справі судові витрати. Доводи цієї скарги зводяться до такого:

- суд не врахував, що анкета-заява, подана позивачем до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі за текстом - АТ «Акцент-Банк») 11.02.2012, не містить даних щодо надання бажаного кредиту, оскільки графа «бажаний кредитний ліміт» є пустою, що свідчить про небажання позивача отримувати кредитні кошти;

- жодних документів щодо звернення ОСОБА_1 до АТ «Акцент-Банк» матеріали справи не містять, тому незрозумілим є висновок суду про те, що картку, що видана 19.12.2013, видано на заміну картки, виданої 11.02.2012 на тих же умовах (таке випливає лише з тверджень АТ «Акцент-Банк»);

- при розгляді справи про визнання кредитного договору від 19.12.2013 недійсним суд дійшов висновку, що не можна вести мову про те, що цей правочин укладений (справа № 750/1491/20). Також в ході розгляду цієї справи відповідач зазначив, що позивач 25.08.2010 звернулась до банку із заявою про надання банківських послуг і отримала картку з платіжним лімітом 1000 грн 00 коп. і що саме відповідно до правовідносин, що випливають з цієї заяви, утворилася кредитна заборгованість, яка є предметом оспорюваної генеральної угоди;

- посилання у генеральній угоді від 04.09.2015 на кредитний договір № SAMA5812 від 19.12.2013 відповідач зазначив помилковим, тобто визнав, що її укладено на підставі неіснуючого кредитного договору, що є свідченням нечесної підприємницької практики;

- АТ КБ «ПриватБанк» введено ОСОБА_1 в оману щодо підстав укладення оспорюваної угоди, оскільки кредитний договір, на підставі якого її укладено, є істотною умовою угоди. Оскільки кредитний договір не укладався, то підстава укладення оспорюваної угоди відсутня, а тому відсутній предмет реструктуризації.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Є.Ю. підтримав апеляційну скаргу, а представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Рожко С.М. просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

У справі встановлено таке.

11.02.2012 ОСОБА_1 подала до АТ «Акцент-Банк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, на підставі якої отримала платіжну картку № НОМЕР_2 . У ній зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, що вона ознайомилася з цими Умовами та правилами, а також з тарифами, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді, що вона зобов`язується їх виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку www.а-bank.com.ua. У цій заяві не йдеться про встановлення кредитного ліміту на картку, не зазначено ні вид картки, яку бажала отримати позивач, ні розмір процентної ставки, під яку надається кредит, ні про неустойку, ні про комісії, ні види послуг, за які має бути сплачено комісію (копія цієї анкети-заяви на арк. 147 т. 1).

Відповідно до виписки по картковому рахунку за період з 11.02.2012 по 30.09.2015, АТ «Акцент-Банк» видано ОСОБА_1 4 картки: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 (арк. 178-181 т. 1).

Згідно з копією виписки по картці/рахунку НОМЕР_7 , за період з 25.08.2010 по 03.09.2015 ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» (арк. 17-76 т. 1).

04.09.2015 АТ КБ «ПриватБанк» (банк) на підставі договору доручення № 31011102 від 11.01.2013, який представляє інтереси ПАТ «Акцент-Банк», та ОСОБА_1 (позичальник) укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (копія угоди арк. 13-14, 193 т. 1). Відповідно до цієї угоди сторони з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором SAMAB5812 від 19.12.2013 (договір 1) домовились:

- зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти - на суму 1381 грн 67 коп., комісію - на 53 грн 53 коп., пеню - на 0 грн 00 коп., штраф - на 3160 грн 58 коп. (підп. 1.1.1); заборгованість за договором 1 з дати підписання генеральної угоди становить 33364 грн 43 коп. (підп. 1.1.2); датою кінцевого погашення заборгованості за договором 1 є 30.09.2017 (підп. 1.1.3);

- відповідно до ст.ст. 212, 651 ЦК України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених договором 1 і розділом 1 «Реструктуризація заборгованості» генеральної угоди, більш ніж на 1 день строком повернення кредиту, що указаний в підп. 1.1.3 угоди, є другий день з моменту такого порушення (підп. 1.3.1); вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту, вважається простроченою (підп. 1.3.2); в день, наступний за днем повернення кредиту (2-й день), позичальник сплачує банку штраф у розмірі 4595 грн 78 коп. за договором (підп. 1.3.3);

- позичальник доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків позичальника в межах сум, які підлягають сплаті банку за договорами при наближенні строків сплати (п. 1.4);

- підписання цієї угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника (п. 1.5);

- всі інші умови договорів, які не суперечать розд. 1 «Реструктуризація заборгованості» цієї угоди, залишаються незмінними (п. 1.6);

- угода в частині розд. 1 «Реструктуризація заборгованості» діє на протязі строку дії договору 1 (п. 1.7);

- банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 31364 грн 43 коп. на строк 24 місяці, з 04.09.2015 по 30.09.2017, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 31364 грн 43 коп. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, уплати відсотків у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в указані в заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця наданням банку грошових коштів (щомісячно) в сумі 1569 грн 48 коп. для погашення заборгованості, яка складається з заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості - не пізніше 30.09.2017 (п. 2.1 розд. 2 «Приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт»).

Відповідно до інформації АТ «Акцент-Банк» від 21.09.2022 № 20200724АВ, останнє не може надати суду копію згаданого в оспорюваній угоді договору доручення № 31011102 від 11.01.2013 про уповноваження ПАТ КБ «ПриватБанк» представляти інтереси ПАТ «Акцент-Банк» через відсутність цього договору в товаристві (арк. 30 т. 2). Представник АТ КБ «ПриватБанк» пояснив суду, що він теж не може надати суду копію цього договору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.03.2021 у справі № 750/1491/20, яке набрало законної сили як неоскаржене, встановлено, що ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» договір SAMAB5812 від 19.12.2013 не укладали (копія рішення арк. 132-134 т. 1).

Як випливає з пояснень АТ «Акцент-Банк», картка 553266 (договір SAMAB8642) видана ОСОБА_1 зі строком дії до грудня 2013 р. 19.12.2013 остання звернулась до банку про заміну картки НОМЕР_2 у зв`язку з закінченням строку її дії та отримала картку НОМЕР_8 на підставі договору між ними SAMAB5812. Обидві картки були ключем доступу до кредитного рахунка НОМЕР_9 , який був відкритим позивачеві 11.02.2012. При цьому номери SAMAB8642 та SAMAB5812 є внутрішньобанківськими, які присвоювались автоматично при видачі картки та які використовуються лише для обліку в системі банківського програмного забезпечення й не призначені для зовнішнього позначення (нумерації) кредитних договорів. Підставою укладення ОСОБА_1 і АТ «Акцент-Банк» кредитного договору без номера слугувала подана ОСОБА_1 до АТ «Акцент-Банк» анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку від 19.12.2013 (арк. 165-166 т. 1).

АТ «Акцент-Банк» приєднано до справи 2 скріншоти, створення яких датовано 19.12.2013 і які змінено 22 і 23 жовтня 2016 р. відповідно. У цих скріншотах мається посилання на ID- картку ОСОБА_1 у базі клієнтів і на номер договору. Інші відомості, які судом може бути використано для вирішення справи, ці скріншоти не містять (арк. 172-173 т. 1).

Згідно з виписками по рахунку ОСОБА_1 в АТ «Акцент-Банк» за періоди з 01.01.2012 по 26.02.2021 і з 11.02.2012 по 30.09.2015, до укладення оспорюваної генеральної угоди сума фактично отриманих ОСОБА_1 у кредит коштів по всіх картках становить 36109 грн 29 коп., а сума сплачених нею товариству коштів на погашення кредиту становить 36845 грн 78 коп. Сплачені ОСОБА_1 кошти АТ «Акцент-Банк» спрямовувало на погашення кредиту, процентів за користування ним, а також на погашення комісійної винагороди й неустойок (арк. 167-171, 178-181 т. 1).

З тих же виписок вбачається, що 05.09.2015 на рахунок ОСОБА_1 надійшло 33013 грн 25 коп. (переказ грошей, платник ОСОБА_1 , кредитна частина Р2Р переказу) і 1435 грн 20 коп. (службова операція, кредитна частина Р2Р переказу)).

Представник АТ КБ «ПриватБанк» апеляційному суду пояснив, що на виконання оспорюваної угоди АТ КБ «ПриватБанк» перерахувало АТ «Акцент-Банк» 31364 грн 00 коп., після чого АТ КБ «ПриватБанк» встановило ОСОБА_1 кредитний ліміт в цій же сумі. Це його твердження узгоджується випискою по рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 04.09.2015 по 31.12.2019, з якої вбачається, що 04.09.2015 на картку ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт у сумі 31364 грн 00 коп. і у цей же день з її рахунку нею сплачено (переказано) у повному обсязі 31364 грн 00 коп. (арк. 143-146 т. 1).

Аналізуючи норми права, що регулюють спірні правовідносини, та обставини справи, суд доходить таких висновків.

Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пункт 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення і тривання спірних правовідносин, приписував, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, і орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

На порушення наведених норм права ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» в письмовій формі не визначено тип відсоткової ставки за користування кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту в процентному значенні та грошовому виразі. Крім того, у справі відсутні докази, що вони дійшли згоди про умови та розмір комісії та штрафів і пені, які має сплачувати позичальник за прострочення зобов`язань за укладеним кредитним договором, які нараховувались АТ «Акцент-Банк», а також про випадки, у яких всі вони мають сплачуватися ОСОБА_1 .

В силу ст.ст. 549 ч. ч. 1, 2 і 625 ч. 1 ЦК України розмір процентів за прострочення погашення кредиту є похідним від розміру простроченого кредиту та кількості часу прострочення його сплати.

З виписки по карткових рахунках ОСОБА_1 вбачається, що на погашення кредиту вона сплачувала кошти АТ «Акцент-Банк», які товариством спрямовувалися на погашення не тільки кредиту, а й процентів за користування ним, комісії та неустойок (арк. 167-171). Тож апеляційний суд не може констатувати, що розмір кредитної заборгованості позивача і всіх її складових у визначеній третьою особою сумі обчислено у відповідності з умовами укладеного ними договору. Тобто апеляційний суд не може констатувати, що АТ «Акцент-Банк» діяло у передбачений кредитним договором спосіб, спрямувавши частину сплачених ОСОБА_1 коштів на погашення нарахованих ним процентів за користування кредитом, комісії та неустойок. Відповідно апеляційний суд не може констатувати, що станом на 04.09.2015 ОСОБА_1 мала перед АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитом у сумі 37960 грн 21 коп., яку згідно з оспорюванню угодою зменшено до 33364 грн 43 коп. (за рахунок зменшення розміру процентів за користування кредитом на 1381 грн 67 коп., пені на 53 грн 53 коп., штрафу на 3160 грн 58 коп.).

Натомість згідно з наявними у справі доказами, різниця між отриманими і повернутими ОСОБА_1 АТ «Акцент-Банк» коштами на момент укладення оспорюваної генеральної угоди становить: 36845 грн 78 коп. (сума сплачених товариству коштів на погашення кредиту) 36109 грн 29 коп. (сума фактично отриманих коштів) = 736 грн 49 коп. Тобто на 04.09.2015 (дата укладення оспорюваної генеральної угоди) ОСОБА_1 не мала перед АТ «Акцент-Банк» кредитної заборгованості.

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). В аспекті спору між сторонами законом інше не встановлено. Тож висновки, викладені у рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.03.2021 у справі № 750/1491/20, мають преюдиціальне значення для цієї справи. Отож є доведеним факт, встановлений тим рішенням, що ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» не укладався кредитний договір SAMAB5812 від 19.12.2013, що вказаний в оспорюваній угоді як такий, на виконання якого її укладено.

В порядку ст.ст. 264 ч. 1 п. 2 і 368 ЦПК України апеляційний суд зазначає, що у справі відсутні докази, що АТ «Акцент-Банк» уповноважило АТ КБ «ПриватБанк» на укладення та виконання останнім з ОСОБА_1 оспорюваної нею угоди від 04.09.2015 (зокрема що АТ «Акцент-Банк» досягло з АТ КБ «ПриватБанк» домовленості про погашення ним кредитної заборгованості, нарахованої АТ «Акцент-Банк» ОСОБА_1 у зменшеній до 33364 грн 43 коп. сумі).

Оскільки до участі у справі притягнуто всіх учасників спірних правовідносин, то у суду немає перешкод для встановлення всіх фактичних обставин справи, визначення відповідно до них правовідносин та норм права для їх врегулювання (ч. 1 ст. 365 ЦПК України). Проте виходячи з наведених та описаних вище фактичних обставин справи й змісту спірних правовідносин, для задоволення позову АТ «Акцент-Банк» має брати участь у цій справі як співвідповідач, але він бере участь як третя особа. Ця обставина в силу ч. 1 ст. 53 ЦПК України у сукупності зі ст.ст. 48-51 цього Кодексу категорично виключає можливість задоволення позову.

Апеляційний суд вирішує справу як на наданих суду І інстанції доказах, так і на наданих апеляційному суду доказах, так як всі вони мають виключне значення для справи і, крім того, неприйняття нових доказів унеможливлює усунення неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи. Цього висновку апеляційний суд дійшов з урахуванням і того, що у мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 роз`яснено, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача (такий статус у цій справі має ОСОБА_1 ) як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору; особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності й розумності.

З наведеного випливає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову є вірним, але мотиви, з яких суд дійшов цього висновку, є хибними. Отож воно підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову та залишенню без змін в іншій частині.

Апеляційним судом не здійснюється перерозподіл судових витрат у зв`язку з відсутністю передбачених для цього ч. 13 ст. 141 ЦПК України підстав.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кушнеренка Євгена Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2021 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову, відмовивши у його задоволенні з мотивів, наведених у цій постанові.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: