ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , товариства з обмеженою відповідальністю «Внутрішня виконавча служба», про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У проваджені Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ «Внутрішня виконавчі служба» про стягнення грошових коштів.

27 жовтня 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі №760/11008/20 про стягнення грошових коштів до закінчення розгляду справи №363/4583/20 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Журавльова Л.М. про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, оскільки вказані справи пов`язані між собою та прийняття рішення по справі №363/4583/20 має суттєве значення для розгляду даної справи.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Внутрішня виконавчі служба» про стягнення грошових коштів зупинено до набрання законної сили судового рішення у справі №363/4583/20.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому зазначає, що зі змісту позовних вимог в обох справах вбачається, що договір поруки від 16 серпня 2019 року, яким обґрунтовані вимоги у справі № 760/11008/20 не являється предметом позову в справі № 363/4583/20. Наголошує, що питання, які вирішуються судом у справі № 363/4583/20 не стосуються підстав, заявлених позовних вимог у справі № 760/11008/20 або умов, від яких залежить їх розгляд, оскільки задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, у разі прийняття такого рішення судом, не призведе до втрати позивачем ОСОБА_1 права на відшкодування коштів, сплачених останнім, як поручителем, на виконання договору поруки від 16 серпня 2019 року, який є дійсним та в силу статті 204 ЦК України - правомірним, оскільки ані законом, ані судом його недійсність не встановлена, а відтак, розгляд справи № 363/4583/20 не перешкоджає розгляду справи № 760/11008/20. При цьому апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19 травня 2021 року в справі № 756/11896/17 та від 16 червня 2021 року в справі № 686/26138/18.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив у визначений судом строк до суду не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, апеляційний суд розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Зупиняючи провадження у вказаній цивільній справі, суд першої інстанції виходив з того, що Шевченківським районним судом м. Києва розглядається цивільна справа №363/4583/20 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотек, що унеможливлює розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ «Внутрішня виконавчі служба» про стягнення грошових коштів, за договорами, які є предметом розгляду справи №363/4583/20.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком, виходячи з такого.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 6 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зупиняє провадження у справі, лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі суду слід з`ясувати: як пов`язані справи, які розглядаються різними судами загальної юрисдикції та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому слід враховувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Між двома справами повинен існувати близький взаємозв`язок, який зазвичай проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (провадження у якій зупинене).

Судом встановлено, що в проваджені Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ «Внутрішня виконавчі служба» про стягнення грошових коштів, сплачених позивачем на виконання умов договору поруки від 16 серпня 2019 року, який укладено між ТОВ « ФК «Арагон» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель).

27 жовтня 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі №760/11008/20 про стягнення грошових коштів до закінчення розгляду справи №363/4583/20 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Журавльова Л.М. про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, оскільки вказані справи пов`язані між собою та прийняття рішення по справі №363/4583/20 має суттєве значення для розгляду даної справи.

Подаючи клопотання про зупинення провадження у даній справі, відповідач ОСОБА_2 посилається на наявність справи №363/4583/20 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Журавльова Л.М. про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, результат розгляду якої, на думку відповідача, має суттєве значення для розгляду даної справи

Поряд з цим, як убачається з копії позовної заяви, поданої відповідачем, предметом розгляду в справі № 363/4583/20 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Приватний нотаріус Журавльова Лариса Михайлівна є визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги № 8 від 02 квітня 2019 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси і кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» та визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 02 квітня 2019 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси і кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон».

Натомість, в даній справі № 760/11008/20 предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , товариства з обмеженою відповідальністю «Внутрішня виконавча служба», є стягнення грошових коштів, сплачених на виконання договору поруки 16 серпня 2019 року, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», який не є предметом оскарження у справі № 363/4583/20.

Таким чином, договори, які є предметом розгляду справи № 363/4583/20, не є підставою позову у справі № 760/11008/20.

А відтак, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для зупинення провадження в справі № 760/11008/20 є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що зупинення провадження порушує розумні строки розгляду справи.

Так, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

Передбачене частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 вказано, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

На переконання колегії суддів, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції не вмотивовано зв`язку між очікуваними висновками рішення суду за наслідками розгляду іншої справи та предметом даного спору; не конкретизовано, чому, з огляду на характер заявлених вимог, неможливо розглянути справу без попереднього розгляду іншої справи; не зазначено, чому зібрані у справі докази не дозволяють установити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд першої інстанції помилково вбачав необхідні умови для зупинення провадження у справі, які передбачені п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. При цьому наявних у матеріалах справи доказів достатньо для повної, всебічної та об`єктивної оцінки обставин справи, які є предметом судового розгляду.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2022 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І.Мостова