Справа № 298/309/22
Номер провадження 2/298/173/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Зизич В.В.,

за участю секретаря судового засідання Келешовчак І.І.,

номер справи 298/309/22,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 19 листопада 2011 року між нею - ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом ДРАЦС Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, про що 19 листопада 2011 року зроблено відповідний актовий запис №43, що стверджено свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 19 листопада 2011 року.

За час перебування у шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Вказує, що сторони прожили у спільному шлюбі більше десяти років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, однак це стосується перших років спільного життя, останні п`ять років вони не можуть як сім`я проживати, разом виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються, відповідач принижує її, часто це відбувається в присутності сина, що негативно впливає на нього, були випадки, коли відповідач покидав їхнє спільне місце проживання і проживав окремо у своїх батьків більше шести місяців. Наразі сторони разом не проживають, відповідач проживає в своїх батьків, причиною є те, що у сторін різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага. Збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, таким, що суперечить її інтересам та інтересам малолітнього сина.

Зазначає, що їхній спільний син проживає і надалі проживатиме разом з нею. Питання щодо майна набутого в шлюбі сторони вирішуватимуть в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя.

В обґрунтування вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина позивачка зазначила, що відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дитини, між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Вона не знає, де саме працює її чоловік та хто є його роботодавцем, які в нього доходи. Зі слів відповідача, він працює на пекарні, однак його доходи є більшими, ніж його офіційна заробітна плата. При цьому, позивачка зазначає, що відповідач не має інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб. Стверджує, що змушена сама утримувати та виховувати дитину.

З урахуванням наведеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 », стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, двічі через канцелярію подала письмові заяви, в яких просить цивільну справу №298/309/22 за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів розглянути без її участі, вказуючи на те, що не має змоги з"явитися на розгляд справи через постійну зайнятість в роботі. Позовні вимоги та наведені в позові обставини підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Примирятися не бажає. Водночас зазначає, що згодна на стягнення аліментів в розмірі 3000 гривень.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить цивільну справу №298/309/22 за позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів розглянути без його участі, проти заявлених позовних вимог не заперечує. Шлюб просить розірвати, вимогу щодо стягнення аліментів визнає частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень. Вказує, що примирення між сторонами неможливе.

Суддя, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 19 листопада 2011 року, судом установлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 19 листопада 2011 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №43.

Подружжя має дитину: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 27 січня 2012 року).

Малолітній син сторін по справі ОСОБА_4 згідно даних довідки №1500 від 23 березня 2017 року про реєстрацію місця проживання особи, а також відомостей будинкової книги для реєстрації громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Даними довідки про встановлення факту проживання/не проживання особи за місцем реєстрації №276 від 21 квітня 2022 року, виданої Великоберезнянською селищною радою ОСОБА_1 , та акту про встановлення факту від 20 квітня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований та постійно фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю.

Позивачка, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.

Спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи позивачки, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Положеннями ст.24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою, про що подав відповідну заяву, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення.

При цьому, судом враховуються аргументи позивачки, наведені нею в позові, на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо припинення ведення спільного господарства, припинення подружніх відносин, неможливості спільного життя з відповідачем, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, дослідження зібраних по справі доказів, та не оспорювалися відповідачем. Більше того, у поданій письмовій заяві відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачкою.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення.

Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з березня 2022 року.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення аліментів на дитину, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати дитину, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1-) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аналіз наведених норм закону та встановлених судом обставин - відсутності домовленості між батьками дитини щодо визначення розміру аліментів, дає суду підстави вважає, що порушене право позивача, з якою проживає дитина, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів.

Водночас суд не погоджується із запропонованим до стягнення позивачкою розміром аліментів.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України, враховує права дитини на достатній життєвий рівень, матеріальний стан позивачки, відповідача, відсутність відомостей щодо наявності у платника аліментів зобов`язань з приводу утримання інших осіб, відсутність негативних даних щодо його стану здоров`я, останній є працездатним, та вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Такий розмір аліментів, на переконання суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітнього сина сторін по справі.

При цьому суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні вимог в частині стягнення аліментів суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 180-183 СК України та на окремі з яких вірно посилається позивачка у поданому позові.

Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне в порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 992 гривні 40 копійок судового збору, сплаченого останньою при звернені до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, а також 992 гривні 40 копійок в доход держави, зважаючи на задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів.

При цьому, судом враховується те, що позивач при звернені до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів- задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 листопада 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 43.

Після розірвання шлюбу відновити позивачці ОСОБА_1 дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 17 травня 2022 року.

Суддя Зизич В.В.