КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

08 грудня 2022 року місто Київ

справа № 381/1119/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів cудової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2022 року про відмову у прийнятті заяви про зміну предмету позову, постановлену під головуванням судді Соловей Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2022 року в прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 16 листопада 2022 року подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

21 листопада 2022 року Київським апеляційним судом до Фастівського міськрайонного суду Київської області було направлено запит про витребування справи №381/1119/22.

06 грудня 2022 року вказана цивільна справа надійшла до Київського апеляційного суду.

Разом з тим, у прийнятті до розгляду апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2022 року про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Таким чином, стаття 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу окремо від рішення суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Згідно з вказаною нормою такі заперечення включаються до апеляційної скарги на рішення суду та перевіряються на предмет законності і обґрунтованості під час розгляду справи в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги - частина 1 статті 367 ЦПК України.

Вищевказані приписи згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Таким чином, право на суд, складовою якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ до правосуддя.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі №522/14750/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі №761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15-ц, у постанові від 13 березня 2019 року у справі №522/18296/14-ц.

Виходячи зі змісту статті 353 ЦПК України, ухвала суду про відмову у прийнятті заяви про зміну предмету позову не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що заперечення на ухвалу про відмову у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмета позову, постановлену Фастівським міськрайонним судом Київської області 24 жовтня 2022 року у цій справі, можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, ухвалене по суті спору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвала від 24 жовтня 2022 року за своєю правовою природою це є ухвала про повернення заяви позивачу, а отже підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки судом першої інстанції була постановлена ухвала про відмову у прийнятті заяви про зміну предмету позову.

Згідно з п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про зміну предмету позовувідповідно до положень ЦПК України не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, тому апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2022 року про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову слід повернути апелянту.

При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Керуючись ст.ст.353, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2022 року про відмову у прийнятті заяви про зміну предмету позову, постановлену під головуванням судді Соловей Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: