справа № 208/7302/21
№ провадження 2/208/982/22
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Івченко Т.П.,

за участю: секретаря судового засідання Задьори В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «про стягнення заборгованості»,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та позиція сторони позивача.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Позивач) звернулася в Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (надалі Відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі Відповідач 2) та ОСОБА_3 (надалі Відповідач 3), в якому просить суд: стягнути солідарно з Відповідачів на їх користь заборгованість у розмірі 8135 (вісім тисяч сто тридцять п`ять) доларів США 76 центів США, що за курсом 21,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.07.2021 року складає 222024 (двісті двадцять дві тисячі двадцять чотири) гривні 89 копійок, станом на 08.07.2021 року за кредитним договором від № l/08URGWД від 11.02.2008 року та судові витрати у розмірі 3330 (три тисячі триста тридцять) гривень 37 копійок, які складаються зі сплати судового збору при подачі позову.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що згідно договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу-1 кредит у розмірі 30000.00 дол. США на термін до 10.02.2018 p., а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач-1 повинен, надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач-1, сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач свої зобов`язання, за договором, та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу - 1 кредит у розмірі 30000.00 дол. США.

В порушення умов кредитного Договору, Відповідач - 1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

22.03.2012 року позивач, AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідача 1 та Відповідача -3. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року позов було задоволено, стягнуто з Відповідача 1 та Відповідача -3 на користь Позивача заборгованість в розмірі 56221,82 [Долар США], що еквівалентно 448931,21 грн. нараховану станом на 22.03.2012 рік.

Відповідно до ст.526 ЦК України Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України: зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду.

Таким чином, винесення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України: Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прострочена сума заборгованість становить 29180,00 [Долар США]. Оскільки, з Відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року, тобто за період з 11.02.2008 року по 22.03.2012 року, то за період після подання позовної заяви з 23.03.2012 по 08.07.2021 року Відповідач має заборгованість у розмірі - 8135,76 [Долар США], яка складається з наступного: 8135.76 [Долар США] - 3% річних, від простроченої суми.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором l/08URGWД між AT КБ «ПРИВАТБАНК» та нижче вказаними фізичними особами було укладено: договір поруки, укладений з поручителем ОСОБА_2 (надалі Відповідач 2) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача -1 та договір поруки, укладений з поручителем ОСОБА_3 (надалі Відповідач 3) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача 1.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5, Позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором l/08URGWД.

Згідно з п. 6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена, без задоволення.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники; предметом спору є. однорідні права та обов`язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, вважаємо за доцільне об`єднати позовні вимоги Позивача до кількох Відповідачів в одній позовній заяві,

Позивач просить стягнути солідарно з Відповідачів на їх користь заборгованість у розмірі 8135 (вісім тисяч сто тридцять п`ять) доларів США 76 центів США, що за курсом 21,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.07.2021 року складає 222024 (двісті двадцять дві тисячі двадцять чотири) гривні 89 копійок, станом на 08.07.2021 року за кредитним договором від № l/08URGWД від 11.02.2008 року та судові витрати у розмірі 3330 (три тисячі триста тридцять) гривень 37 копійок, які складаються зі сплати судового збору при подачі позову.

Крім того від представника позивача надійшла Відповідь на Відзив відповідачів, у якій зазначено, що Позивач, AT КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач-1) 11.02.2008 року уклали кредитний договір l/08URGWД (надалі - Договір).

Згідно договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу 1 кредит у розмірі 30000.00 [Долар США] на термін до 10.02.2018 p., а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. AT КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 30000.00 [Долар США].

В порушення умов кредитного Договору Відповідач-1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

22.03.2012 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідача. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року була задоволено стягнути заборгованість в розмірі 56221,82 [Долар США], що еквівалентно 448931,21 гри. нараховану станом на 22.03.2012 року.

Таким чином, винесення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України: Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прострочена сума заборгованість становить 29180,00 [Долар США].

Оскільки, з Відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року, тобто за період з 11.02.2008 року по 22.03.2012 року, та за період після подання позовної заяви від 22.03.2012 року, з 23.03.2012 по 08.07.2021 року Відповідач має заборгованість у розмірі - 8135.76 [Долар США] - 3 % річних від простроченої суми.

Представник позивача звертає увагу, що підставами позову є ч. 2 ст. 625 ЦК України: Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Предмет позову є безпосередньо 3 % річних від простроченої суми.

Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де: С сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Всього штрафних санкцій: 8 135,76 USD; загальна заборгованість: 29180,00 дол. США; період прострочення грошового зобов`язання - 3395 днів.

До стягнення 8135,76 USD, що за курсом 27.29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.07.2021 року складає 222024.89 грн.

На підтвердження основної суми заборгованості за договором у розмірі 29180,00 USD Банком надано виписку по рахунку. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів Відповідача всі проведені операції.

З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № l/08URGWД між AT КБ «ПРИВАТБАНК» та нижчевказаними фізичними особами було укладено:

Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_2 (надалі - Відповідач-2) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача-1.

Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_4 (надалі -Відповідач-3) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача-1.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

При укладенні Кредитного договору та відповідно договору Поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов`язкові умови договору. Таким чином, законодавець фактично поставив знак рівності між зобов`язанням боржника за основним договором та зобов`язанням поручителя за договором поруки - за змістом вони є тотожними. Враховуючи вищевикладене порука є правочином за якою третя особа, яка не є стороною основного договору, бере на себе обов`язок поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов`язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане останнім. Таким чином, Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що й Позичальник. При укладенні як Кредитного договору так і договору Поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними.

Згідно з п. 11 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Згідно п. 12 договору поруки сторони прийшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 років.

Так, відповідно до п. 7.1 кредитного Договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті.

Виходячи з зазначених обставин справи, слід вважати, що у зв`язку з пред`явленням вимоги до поручителя строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред`явлення такої вимоги.

Порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору.

Щодо строків позовної давності, представник позивача зазначає, що позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.І ст. 259 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Оскільки Позичальник свої зобов`язання за Договором не виконані, будь-яких доказів виконання не надано, такий Договір не може вважатись виконаним.

У зв`язку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

У порушення вимог ст.526 ЦК України відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позиція сторони Відповідачів.

У судове засідання представник ОСОБА_1 (надалі Відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі Відповідач 2) та ОСОБА_3 (надалі Відповідач 3), адвокат Малюк Ольга Петрівна, яка діє на підставі договорів про надання правової допомоги від 02.12.2021 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3506, не з`явилася, але скориставшись своїм правом надала до суду Відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги Відповідач-1, Відповідач-2 та Відповідач-3 повністю не визнають, вважають їх безпідставними та просять уз вдоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що 18.08.2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі за текстом - Позивач, Банк) звернулося до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 (надалі за текстом - Відповідач-1, Позичальник), ОСОБА_2 та (надалі за текстом - Відповідач-2, Поручитель -1), ОСОБА_3 (надалі за текстом - Відповідач-3, Поручитель-2) заборгованість за Кредитним договором № 1/08URGWД від 11.02.2008 року, Договором поруки № AMI 1/1 від 11.02.2008 року, укладеним з Відповідачем-2, та Договором поруки № 0548/1 від 11.02.2008 року, укладеним з Відповідачем-3, у розмірі 8135,76 доларів США, що за курсом 27,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.07.2021 року становить 222024,89 грн., яка становить 3% річних від простроченої суми, та судовий збір, сплачений АТ КБ «ПриватБанк» при поданні позовної заяви до суду, у розмірі 3330,37 грн.

Вищезазначені позовні вимоги Відповідач-1, Відповідач-2 та Відповідач-3 повністю не визнають, вважають їх безпідставними, у зв`язку з чим зазначають наступне: по-перше, Позивач надав до суду копію заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року та Договором поруки № 0548/1 від 11.02.2008 року у розмірі 56221,82 доларів США, що становить 438931,21 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом у розмірі 29180,00 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17784,31 доларів США, пені у розмірі 6550,46 доларів США, штрафу (фіксованої частини) у розмірі 31,31 доларів США та штрафу (процентної складової) у розмірі 2675,74 доларів США. Вищезазначене рішення набрало чинності 14.05.2012 року.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п.4.1, 4.3 Кредитного договору № l/08URGWД від 11.02.2008 року, за користування кредитом Позичальник сплачує відсотки у розмірі 16% річних, а при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту - відсотки у розмірі 32% річних на суму залишку непогашеної заборгованості. Звертає увагу на той факт, що боржник має сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а умовами Кредитного договору № l/08URGWД від 11.02.2008 року передбачений розмір відсотків за користування кредитом, а також розмір відсотків у випадку переходу кредиту в стадію «прострочений».

По-друге, Позивач не надав до суду документи, які б підтверджували розмір заборгованості за Кредитним договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року станом на 08.07.2021 року, а саме: розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, які б, відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», містили назву документа (форми), дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідачі вважають, що без вищезазначених доказів неможливо встановити обставини справи, а саме: коли кредит перейшов у стадію «прострочений» і в якому розмірі, внаслідок чого неможливо встановити розмір 3% річних від простроченої суми, а також чи збільшувався Банком в односторонньому порядку розмір процентної ставки за кредитним договором, що може означати припинення договорів поруки у зв`язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителів без їхньої згоди.

Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) передбачений для сторін обов`язок доказування і подання доказів: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 вищевказаної статті встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно частини 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, Позивач не надав до суду жодного належного і достовірного доказу, який би встановив наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги. З Розрахунку 3% річних, який Позивач надав до суду, неможливо встановити, коли саме і в якому розмірі кредит перейшов в стадію «прострочений», як нараховувалися відсотки та прострочені відсотки, у зв`язку з чим неможливо повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи.

По-третє, Позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми за період з 23.03.2012 року по 08.07.2021 року, що складає більше, ніж 9 років.

Так, Постановою Верховного Суду України від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) закріплена правова позиція про припинення нарахування процентів після спливу визначеного договором строку кредитування та у випадку пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів.

Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Три роки, які передували подачі позову, становить період з 08.07.2018 року по 08.07.2021 року. Якщо припустити, що розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту становить 29180,00 доларів США, то за цей період 3% річних від простроченої суми становить: 29180,00*3/100*1096 = 959,44 доларів США, але не 8135,76 доларів США, як зазначив Позивач в своїх позовних вимогах.

По-четверте, Відповідач 2 вважає позовні вимоги, пред`явлені до неї, незаконними, а свої зобов`язання за Договором поруки № AMI 1/1 від 11.02.2008 року припиненими, про що зазначає наступне: відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України в редакції від 14.06.2007 року, діючій на момент укладання Договору поруки № AMI 1/1 від 11.02.2008 року, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до пунктів 72-74 правової позиції Великої Палати Верховного Суду України від 05.06.2019року по справі № 523/3082/14-и: «Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Отже, в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині відповідних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку».

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду України в Постанові від 11.11.2019 року по справі № 725/3981/14 зробила наступний правовий висновок стосовно застосування частини 4 статті 559 ЦК України: «Визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк припинення поруки (який на момент виникнення спірних правовідносин складав шість місяців) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки. Зміна строку виконання основного зобов`язання шляхом реалізації кредитором права на дострокове стягнення суми заборгованості не змінює строк чинності поруки, визначений сторонами у договорі поруки».

Відповідач 2 звертає увагу суду, що в вищезазначеному Договорі поруки не зазначений строк його припинення. Крім того, Позивач жодного разу не пред`являв до неї свої вимоги як до поручителя, а згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року, позовні вимоги щодо неї відсутні.

У зв`язку з тим, що останній платіж за Кредитним договором l/08URGWД від 11.02.2008 року був здійснений приблизно в 2009 році, після чого кредит перейшов у стадію «прострочений», то з дня настання строку виконання основного зобов`язання пройшло приблизно 12 років.

Позивач не надав до суду жодного доказу, що він протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`являв вимоги до Відповідача-2 як до поручителя.

В матеріалах справи міститься копія повідомлення до неї як до поручителя від 09.07.2021 року про розмір простроченої заборгованості за Договором поруки № AMI1/1 від 11.02.2008 року та копія реєстру поштових відправлень, однак жодного повідомлення вона не отримувала. Крім того, це повідомлення направлено через 12 років після настання строку виконання основного зобов`язання за Кредитним договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року.

Виходячи з вищевикладеного просила відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в повному обсязі та застосувати строк позовної давності.

Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

У серпні 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнення заборгованості» (а.с.1-3).

18 серпня 2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 208/7302/21 передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с.28).

12 листопада 2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін ( а.с.35).

21 лютого 2022 року через канцелярію суду від представника Відповідачів адвоката Малюк О.П. надійшов Відзив на позовну заяву (а.с.53-58).

21 лютого 2022 року через канцелярію суду від представника Відповідачів адвоката Малюк О.П. надійшли заяви про відкладення розгляду справи та про застосування строку позовної давності (а.с.59,72-73).

27 квітня 2022 року через канцелярію суду від представника Позивача надійшла Відповідь на Відзив ( а.с.92-95).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання в якому просив суд розглядати справу без участі їх представника у спрощеному позовному провадженні, у разі неявки відповідачів не заперечував проти розгляду заочного розгляду справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі (а.с.3,26).

Представник відповідачів, адвокат Малюк О.П. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи без її участі та без участі Відповідачів, підтримала свою позицію, викладену у Відзиві на позовну заяву, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.112).

Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем та відповідачами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між позивачем AT КБ «ПриватБанк» та Відповідачем 1, ОСОБА_1 укладено кредитний Договір № l/08URGWД, про надання споживчого кредиту. Згідно п.1 договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу-1 кредит у розмірі 30000,00 дол. США на термін до 10.02.2018 p., а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 договору № l/08URGWД від 11.02.2008 року, за користування кредитом Позичальник сплачує відсотки у розмірі 16 % річних, а при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту - відсотки у розмірі 32% річних на суму залишку непогашеної заборгованості (а.с.11-12).

Крім того, 11 лютого 2008 року між позивачем AT КБ «ПриватБанк» та Відповідачем 2, ОСОБА_2 , укладено Договір поруки № АМ11/1 в якості забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем 1, ОСОБА_1 за кредитним Договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року (а.с.16) та 11 лютого 2008 року між позивачем AT КБ «ПриватБанк» та Відповідачем 3, ОСОБА_3 , укладено Договір поруки № 0548/1 в якості забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем 1, ОСОБА_1 за кредитним Договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року (а.с.15).

Як вбачається з матеріалів справи, 04 травня 2012 року Заочним рішенням по справі № 2/0417/3831/2012 ухваленого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року та Договором поруки № 0548/1 від 11.02.2008 року задоволені, на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно з Відповідача 1, ОСОБА_1 та Відповідача 3, ОСОБА_3 , стягнуто заборгованість у розмірі 56221,82 доларів США, що становить 438931,21 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом у розмірі 29180,00 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17784,31 доларів США, пені у розмірі 6550,46 доларів США, штрафу (фіксованої частини) у розмірі 31,31 доларів США та штрафу (процентної складової) у розмірі 2675,74 доларів США. Вищезазначене рішення набрало чинності 14.05.2012 року (а.с.4).

З наданого Позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що період прострочення грошового зобов`язання становить з 23.03.2012 року (дата подачі позовної заяви до Індустріального суду м. Дніпропетровська) по 08.07.2021 рік у кількості 3395 днів, основна сума заборгованості за договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року становить 29180,00 доларів США, таким чином штрафні санкції у вигляді 3% річних розрахованих на формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де: С сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, таким чином сума нарахованих штрафні санкцій становить 8135,76 USD, що за курсом 27.29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.07.2021 року складає 222024,89 грн. (а.с.5).

Як встановлено судом, на адресу Відповідачів, Позивачем було надіслано 09.07.2021 року Повідомлення за однаковим номером для всіх Відповідачів за № 30.1.00/2-82BDZLES06C90 із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним Договором № l/08URGWД від 11.022008 року (а.с.7,8,9).

Судом встановлено, що підставою для звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом до суду стало невиконання, Відповідачем 1, ОСОБА_1 та Відповідачем 3, ОСОБА_3 , Заочного рішення по справі № 2/0417/3831/2012 ухваленого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року та Відповідачем 2, ОСОБА_2 , договору поруки № АМ11/1 від 11.02.2008 року, внаслідок чого за період з 11.02.2008 року по 22.03.2012 року, та за період після подання позовної заяви від 22.03.2012 року, з 23.03.2012 по 08.07.2021 року таким чином предметом позову є безпосередньо 3 % річних від простроченої суми за весь цей час, що становить 8135,76 доларів США.

На підтвердження позовних вимог представником позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» надано такі докази: копія Заочного рішення по справі № 2/0417/3831/2012 ухваленого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року; розрахунок заборгованості; претензія № 30.1.00/2-82BDZLES06C90 від 09.07.2021 року поручителям про неналежне виконання кредитного договору; докази направлення претензії; копія кредитного Договору № l/08URGWД від 11.02.2008 року; копія договорів поруки № АМ11/1 та № АМ11/1 від 11.02.2008 року.

У Відповіді на Відзив представник позивач посилається, що на підтвердження основної суми заборгованості за договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року у розмірі 29180,00 USD Банком надано виписку по рахунку, яка містить інформацію про рух коштів Відповідача всі проведені операції, але не до позовної заяви, не до Відповіді на Відзив, таку виписку представником Позивача надано не було, та в матеріалах справи вона відсутня.

Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору, висновки суду та застосовані норми права.

Суд враховує, що Відповідачі визнають сам факт укладення кредитного договору, договорів поруки та застосовує такі норми права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором; пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Згідно з положеннями ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №910/1238/17 зроблено висновок, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання і у такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе вже не на підставі умов договору, а на підставі статті 625 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі № 914/1033/17 сформовано висновок, що інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за час прострочення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, яке вже виникло на підставі рішення суду.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів судом установлено, що:

- 11 лютого 2008 року між позивачем AT КБ «ПриватБанк» та Відповідачем 1, ОСОБА_1 укладено кредитний Договір № l/08URGWД, про надання споживчого кредиту. Згідно п.1 договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу-1 кредит у розмірі 30000,00 дол. США на термін до 10.02.2018 p., а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 договору № l/08URGWД від 11.02.2008 року, за користування кредитом Позичальник сплачує відсотки у розмірі 16 % річних, а при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту - відсотки у розмірі 32% річних на суму залишку непогашеної заборгованості;

- 11 лютого 2008 року між позивачем AT КБ «ПриватБанк» та Відповідачем 2, ОСОБА_2 , укладено Договір поруки № АМ11/1 в якості забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем 1, ОСОБА_1 за кредитним Договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року;

- 11 лютого 2008 року між позивачем AT КБ «ПриватБанк» та Відповідачем 3, ОСОБА_3 , укладено Договір поруки № 0548/1 в якості забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем 1, ОСОБА_1 за кредитним Договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року;

- відповідач ОСОБА_1 не виконував умови кредитного договору щодо внесення чергових платежів по поверненню кредиту та сплати процентів в строки та в сумах, визначених договором, у зв`язку з чим станом на 22.03.2012 року заборгованість за кредитним договором становила заборгованість у розмірі 56221,82 доларів США, що становить 438931,21 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом у розмірі 29180,00 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17784,31 доларів США, пені у розмірі 6550,46 доларів США, штрафу (фіксованої частини) у розмірі 31,31 доларів США та штрафу (процентної складової) у розмірі 2675,74 доларів США;

- у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року АТ КБ «ПриватБанк» 22.03.2012 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору (справа № 2/0417/3831/2012);

- 04 травня 2012 року Заочним рішенням по справі № 2/0417/3831/2012 ухваленого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року та Договором поруки № 0548/1 від 11.02.2008 року задоволені, на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно з Відповідача 1, ОСОБА_1 та Відповідача 3, ОСОБА_3 , стягнуто заборгованість у розмірі 56221,82 доларів США, що становить 438931,21 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом у розмірі 29180,00 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17784, 31 доларів США, пені у розмірі 6550,46 доларів США, штрафу (фіксованої частини) у розмірі 31,31 доларів США та штрафу (процентної складової) у розмірі 2675,74 доларів США. Вищезазначене рішення набрало чинності 14.05.2012 року;

- з 04.05.2012 року - часу ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська заочного рішення по цивільній справі № 2/0417/3831/2012, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань Відповідача -1 та Відповідача -3, правовідносини сторін перейшли в іншу площину - площину виконання судового рішення;

- доказів виконання чи невиконання рішення суду відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , представником позивача не надано;

- після звернення 22.03.2012 року з позовом до суду, за період з 11.02.2008 року по 22.03.2012 рік та за період з 22.03.2012 року по 08.07.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував Відповідачам 3% річних від простроченої суми 29180,00 доларів США у розмірі 8135,76 доларів США, що за курсом 27,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.07.2021 року складає 222024,89 грн.;

- п.п. 4.1, 4.3 Кредитного договору № l/08URGWД від 11.02.2008 року, передбачено, що за користування кредитом ОСОБА_1 сплачує відсотки у розмірі 16% річних, а при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту - відсотки у розмірі 32 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості, які були нараховані «АТ КБ «Приватбанк» за період з дня укладання договору 11.08.2008 року по 22.03.2012 року до дня звернення до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та стягнуті заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року у розмірі 17784, 31 доларів США;

Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовими позиціями Верховного Суду дає підстави для висновку, що оскільки ОСОБА_1 ухвалене заочне рішенням суду від 04.05.2012 року зобов`язання не виконав, то у АТ КБ «ПриватБанк» наявні передбачені ч.2 ст.625 ЦК України правові підстави для нарахування та стягнення з нього 3% річних за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, від простроченої суми, у разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а умовами Кредитного договору № l/08URGWД від 11.02.2008 року передбачений розмір відсотків за користування кредитом, а також розмір відсотків у випадку переходу кредиту в стадію «прострочений», але Позивачем не надано суду доказів які б підтверджували розмір заборгованості за Кредитним договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року станом на 08.07.2021 рік, тому суд позбавлений можливості встановити дату, з якого саме часу кредит перейшов у стадію «прострочений» і в якому розмірі, внаслідок чого неможливо встановити розмір 3% річних від простроченої суми, а також чи збільшувався Позивачем в односторонньому порядку розмір процентної ставки за кредитним договором, що може означати припинення договорів поруки у зв`язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителів без їхньої згоди, також з Розрахунку 3% річних, наданого Позивачем, Позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми за період з 23.03.2012 року по 08.07.2021 року, що складає більше, ніж 9 років, але встановити , коли саме і в якому розмірі кредит перейшов в стадію «прострочений», неможливо.

Щодо договору поруки № АМ11/1 укладеного 11 лютого 2008 року між позивачем AT КБ «ПриватБанк» та Відповідачем 2, ОСОБА_2 , в якості забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем 1, ОСОБА_1 за кредитним Договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року, слід зазначити наступне відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України в редакції від 14.06.2007 року, діючій на момент укладання Договору поруки № AMI 1/1 від 11.02.2008 року, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, але в Договорі поруки № АМ11/1 укладеного 11 лютого 2008 року не зазначений строк його припинення, також Позивачем жодного разу не пред`являлись вимоги до Відповідача 2, як до поручителя, а згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року, позовні вимоги щодо неї відсутні, останній платіж за Кредитним договором l/08URGWД від 11.02.2008 року був здійснений приблизно в 2009 році, після чого кредит перейшов у стадію «прострочений», то з дня настання строку виконання основного зобов`язання пройшло приблизно 12 років, оскільки повідомлення Відповідачу - 2, як поручителю було вперше надіслано 09.07.2021 року про розмір простроченої заборгованості за Договором поруки № AMI1/1 від 11.02.2008 року, а Позивач не надав до суду жодного доказу, що він протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`являв вимоги до Відповідача - 2 як до поручителя.

Крім того представником Відповідачів, адвокатом Малюк О.П. заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки.

При цьому відповідно до частин 1 та 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що:

- кредитний договір № l/08URGWД від 11.02.2008 року було укладено на строк до 10.02.2018 року;

- відповідач ОСОБА_1 не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року, тому 22.03.2012 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про солідарне стягнення з нього та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, а отже строк позовної давності, який би почав рахуватися з 10.02.2018 року було перервано;

- рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року по цивільній справі № 2/0417/3831/2012 стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року;

- після винесення зазначеного рішення Відповідачі не сплачували заборгованість за кредитним договором № l/08URGWД від 11.02.2008 року, тому строк позовної давності з 04.05.2012 року (дати ухвалення рішення судом) не переривався.

Аналіз встановлених судом обставин в сукупності з наведеними вимогами закону дає підстави для висновку, що початком трирічного строку позовної давності, у межах якого АТ КБ «ПриватБанк» необхідно було звернутися до суду з даним позовом є 04.05.2012 року (дата ухвалення рішення судом), банк звернувся до суду з позовною заявою тільки 18.08.2021 року (дата вхідної кореспонденції на штампі суду), що свідчить про пропуск строку позовної давності і має наслідком відмову у задоволенні позову.

Суд визнає неспроможними доводи представника позивача про те, що кредитний договір діє з моменту його підписання сторонами і до повного виконання ними зобов`язань, оскільки вони встановлених судом обставин не спростовують, а ґрунтуються виключно на власному тлумаченні представником позивача норм чинного цивільного законодавства на власну користь.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судові витрати.

Як передбачено ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від спати встановлюються законом.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно якої у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позов них вимог Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «про стягнення заборгованості» - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Повний текст рішення був складений у строк передбачений ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Сторони по справі:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , МФО 305299, р/рах. № НОМЕР_1 , юридична адреса реєстрації: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1-Д, адреса для листування: 49027, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок № 50;

відповідачі:

- відповідач № 1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач № 2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач № 3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складений - 12 вересня 2022 року.

Суддя Івченко Т. П.