справа № 165/2340/22
провадження №2/165/541/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Харук Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нововолинська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Свередюк Ю.І. звернулася в суд з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги обґрунтовує тим, що з 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних стосунках та проживали разом у російській федерації. ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_3 . Так як на цей момент вони не перебували в офіційному шлюбі, сина було зареєстровано за заявою матері, дані батька були вказані зі слів матері. 23 серпня 2019 року на підставі постанови Адміністрації Сернурського муніципального району №289, було дозволено змінити прізвище неповнолітнього ОСОБА_3 на прізвище « ОСОБА_3 ». 28 серпня 2019 року було повторно видано свідоцтво про народження дитини, де дані про батька дитини не вказані, було проставлено прочерк.

07 березня 2008 року сторони одружилися, почали постійно проживати у м. Нововолинську Волинської області. ОСОБА_2 та їхній син ОСОБА_3 отримали тимчасові посвідки на постійне проживання в Україні.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син - ОСОБА_4 .

01 жовтня 2015 року шлюб з відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області у справі №165/1916/15-ц.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 листопада 2020 року було визнано, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що починаючи з 2018 року відповідач не проживає разом з дітьми, покинула своє постійне місце проживання, її місцезнаходження невідомо.

Відповідач не цікавиться своїми дітьми, не телефонує до них, не надсилає коштів на утримання синів.

ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає синам доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

Відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Наголошує, що перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мала б усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя.

Зазначає, що ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.

Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасує лише правовий зв`язок між нею та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між матір`ю та дітьми.

Особа, яка свідомо змінює країну проживання, не приймає участі у вихованні дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків, що в даному випадку і відбулось - малолітні діти фактично залишились без материнського піклування.

Фактично відповідач ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків.

Просить позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

У судове засідання представник позивача Свередюк Ю.А. не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, просить їх задовольнити з підстав наведених у позові. Не заперечує щодо заочного рішення по справі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 , не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через судовий виклик на вебсайті суду, відзив на позов не подала.

Представник служби у справах дітей Виконавчого комітету Нововолинської міської ради у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо задоволення позову. Підтримує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради, затверджений рішенням виконкому від 15.12.2022 №536 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про достатність підстав, передбачених ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, для позбавлення ОСОБА_2 прав стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 01.10.2015 (а.с.7) шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17.11.2020 (а.с. 10-12) визнано ОСОБА_1 батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Мустаєво Сернурського району, Республіка Марій Ел, російська федерація.

З копії будинкової книги (а.с.14-16) та акту обстеження, складеного головою ОСББ ОЗЕРЦЕ-30 (а.с.17) вбачається, що неповнолітні діти позивача ОСОБА_1 : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з 2006 та з 2009 року відповідно за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_1 . Матір дітей ОСОБА_2 за місцем постійного проживання згідно з тимчасовою посвідкою з 2018 року не проживає та не бере участі у вихованні спільних дітей.

Згідно з довідками Нововолинського ліцею №7 Нововолинської міської ради Волинської області від 25.08.2022 №69 та №70 (а.с.18, 19) за період навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у ліцеї, мати ОСОБА_2 навчанням дітей не цікавилася, батьківські збори не відвідувала.

Як вбачається з висновку виконавчого комітету Нововолинської міської ради, затвердженого рішенням виконавочго комітету Нововолинської міської ради 15.12.2022, що беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 самоухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, перебування її в статусі юридичного батьківства, суперечить інтересам ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, в суді встановлено, що відповідач ОСОБА_2 самоухилилася від виконання батьківських обов`язків стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проявляє про них щонайменшої материнської турботи, вихованням дітей не займається, будучи здоровою та працездатною, матеріально їх не утримує, і така її винна поведінка свідчить про наявність законних підстав для позбавлення батьківських прав.

Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування своїми обов`язками.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до частини 1 Статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитини не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або коли проживають роздільно і необхідно прийняти рішення про місця проживання дитини.

Позбавлення батьківських прав як спосіб впливу на батьків, не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Враховуючи наведені норми і роз`яснення, суд повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи і проаналізувавши їх в сукупності, виходячи виключно з інтересів неповнолітніх дітей, беручи до уваги, що відповідач тривалий час ухиляється від обов`язку по вихованню синів, неналежно ставиться до виконання батьківських обов`язків стосовно дітей, не проявляє про них щонайменшої материнської турботи, матеріально не утримує дітей, будучи працездатною особою.

Вказані обставини, не дають суду підстави зробити висновок про належне ставлення матері ОСОБА_2 до своїх неповнолітніх дітей, а навпаки свідчать про винну поведінку відповідача і умисне ухилення від виконання обов`язків по вихованню дітей. Така поведінка відповідача шкодить правам та інтересам її неповнолітнім синів, негативно впливає на психологічний стан дітей.

Враховуючи вище наведене, суд позов задовольняє і позбавляє ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 184 Сімейного Кодексу України передбачає, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не бере участі в утриманні своїх неповнолітніх дітей, не виконує в добровільному порядку обов`язки по їхньому утриманні, має можливість надавати таку допомогу так як є працездатною, тому з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на кожну дитину в розмірі 2000 грн. щомісяця з індексацією відповідно до закону з дня звернення і до досягнення повноліття дітьми.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача 992,40 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується документально (а.с.1), та в дохід держави в розмірі 992,40 грн щодо позовної вимоги про стягнення аліментів.

Керуючись ст. 12, ст. 13, ст.81, ст. 89, ст. 141, ст. 263, ст. 264, ст.ст. 280, 281, 282, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 164, 166, 180, 184 Сімейного Кодексу України, - суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі по 2000 (дві тисячі) грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Нововолинський міський суд Волинської області до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації відповідно до тимчасової посвідки на постійне місце проживання, видана 03.08.2010, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук