Єдиний унікальний номер 341/1409/22
Номер провадження 2/341/476/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

установив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них є дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірваний. Дочка є повнолітньою, проте навчається у Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького. На навчання дитини потрібні чималі кошти, які позивачка оплачує самостійно. Позивачка не має можливості одна утримувати спільну з відповідачем дитину матеріально. Відповідач працездатний та має доходи. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,0 грн щомісяця до досягнення дочкою 23-х років.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання 16 листопада 2022 року сторони не з`явились. За клопотанням представниці позивачки судове засідання відкладено на 23 листопада 2022 року.

У судове засідання 23 листопада 2022 року сторони не з`явились, хоча повідомлені про розгляд справи належним чином відповідно до норм статті 128 ЦПК України.

22 листопада 2022 року представниця позивачки ОСОБА_4 надіслала до суду заяву, у якій просить розгляд справи відкласти у зв`язку з хворобою.

Надаючи оцінку заявленому представницею позивачки клопотанню, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки ( пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України).

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити у клопотанні представниці позивачки про відкладення судового засідання та продовжувати розгляд справи за відсутності сторін, оскільки такі повідомлені про судове засідання, позивачка та її представниця повторно не з`явились.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини справи.

Згідно зі змісту копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 27 березня 2009 року, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 33, підтверджується, що шлюб між сторонами розірваний 27 березня 2009 року (а. с. 13).

Відповідно до копії рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2022 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8-12). Рішення суду набрало законної сили.

Згідно з даними копії паспорта громадянина України ОСОБА_3 встановлено, що така народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 6).

Отже, з 07 серпня 2022 року ОСОБА_3 є повнолітньою.

Відповідно до копії довідки від 05 вересня 2022 року № 423, виданої Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького, підтверджується те, що ОСОБА_3 є студенткою ІІ курсу другого медичного факультету Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького денної форм навчання (державне замовлення). Термін навчання до 30 червня 2027 року (а. с. 8).

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частинами другою та третьою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 199 СК України установлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків щодо утримання своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто, для покладення обов`язку на батьків утримувати повнолітню дитину до досягнення нею двадцяти трьох років у зв`язку з продовженням нею навчання, необхідною є умова, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. За відсутності цієї умови такий обов`язок на батьків покладений бути не може.

У зв`язку із зазначеними вище вимогами, суд установив наступне.

Форма навчання повнолітньої дитини сторін є денною. ОСОБА_3 потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, проїзд, придбання підручників та інших матеріалів для навчання.

Оскільки форма навчання ОСОБА_3 є денною, тому виключає її можливість працевлаштування.

Таким чином, суд вважає доведеною обставину щодо потреби в матеріальній допомозі батьків.

Суд зазначає, що обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Відповідно до змісту позову відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки, яка продовжує навчання, не надає. Позивачка добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини шляхом оплати вартості проживання та оплати навчальної літератури, підручників та оплати за проїзд до навчального закладу. Проте позивачка не має можливості одна у повній мірі утримувати спільну з відповідачем дитину матеріально.

Згідно зі змісту рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2022 року щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання ОСОБА_3 суд установив, що відповідач перебував у шлюбі з ОСОБА_6 . Від цього шлюбу у нього в 2013 році народилась ще донька ОСОБА_7 , на утримання якої він також сплачує аліменти у розмірі 1200 грн. Крім цього, відповідач ніде не працює за станом здоров`я, хворіє.

Відповідно до статі 7 Закону України "Про державний бюджет на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, мінімально гарантований законодавством розмір аліментів для дітей віком від 6 до 18 років становить 1372,0 грн.

Указана сума гарантовано стягувалась із відповідача відповідно до рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2022 року до досягнення дитиною 18 років.

Суд бере до уваги те, що відповідач не працює офіційно, хворіє, не має можливості сплачувати аліменти у розмірі по 3000,0 грн щомісячно.

При цьому позивачка не надала суду належних та допустимих доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у вищевказаному розмірі.

Таким чином, враховуючи у сукупності досліджені докази та, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також з урахуванням того, що утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання є обов`язком обох батьків, відповідач в свою чергу добровільно не надає матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває виключно на повному утриманні своєї матері, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1372,0 грн щомісячно до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Саме такий розмір аліментів, на переконання суду, забезпечить інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю, ордером на надання правничої (правової) допомоги адвокатки Шевчук-Філімон Н. М. від 19 вересня 2022 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 19 вересня 2022 року про оплату 2000,0 грн за складання позовної заяви (а. с. 14-16).

Таким чином, оскільки позовна вимога про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, то суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 914,67 грн, що є пропорційним до розміру задоволених вимог.

Позивачка звільнена від сплати судового збору згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави 453,86 грн судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог, а іншу частину судового збору у розмірі 538,54 грн необхідно компенсувати за рахунок держави.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 УПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 279, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі по 1372,0 грн щомісячно.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнення розпочати з 19 жовтня 2022 року і здійснювати до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернути до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 914,67 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 453,86 грн судового збору.

Судовий збір у розмірі 538,54 грн компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2022 року.

Учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ