ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5192/21 Номер провадження 22-ц/814/3437/22Головуючий у 1-й інстанції Шрамко Л.Л. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників в приміщенні апеляційного суду в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 09:44:10 год. до 09:57:29 год, дата виготовлення повного текста судового рішення 02 вересня 2021) у справі за позовом адвоката Бондаренка Геннадія Миколайовича, представника ОСОБА_1 , до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2021 року адвокат Бондаренко Г.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 125 247,11 грн заборгованості із заробітної плати, 30 992,66 грн вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивовано тим, що позивач працював на посаді слюсаря протезно-ортопедичних виробів 4 розряду протезного цеху, за сумісництвом, та наказом директора ХКЕПОП від 14.06.2021 його звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати. В день звільнення відповідач у порушення вимог трудового законодавства не виплатив усі належні йому суми.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 156 239 грн. 77 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 15 червня 2021 по день ухвалення рішення - 1 вересня 2021 року, в сумі 15 000 грн, а всього 171 239 грн. 77 коп..

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 871 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору.

В інший частині позовних вимог відмовлено.

Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог щодо стягнення заробітної плати, оскільки позивач звернувся до суду із заявою щодо стягнення заробітної плати та послався на наказ від 14.06.2021 року про звільнення його з роботи за сумісництвом за угодою сторін і стягнення могло бути застосовано виключно в межах заборгованості щодо трудових відносин, тобто у розмірі 22 191,30 грн, а відповідно змісту ст.44 КЗпП України виплата вихідної допомоги при звільненні працівника, який працював за сумісництвом, за п.1 ст.36 КЗпП України взагалі не передбачена.

Зазначено, що судом першої інстанції враховано виключно розмір простроченої заборгованості роботодавця, але не досліджено: ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача; наявність у відповідача значних утруднень для виплати заборгованості, пов`язаних із обов`язками сплатити борг; чи працевлаштувався позивач після звільненні.

Визначена судом першої інстанції сума середнього заробітку в розмірі 15 000 грн не кореспондується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати ВС № 14-623цс18.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 09.11.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.11.2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отримано.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 був прийнятий з 04.03.2002 року, на підставі наказу №10/к від 04.03.2002 Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, на посаду слюсаря протезно-ортопедичних виробів 4 розряду протезного цеху, за сумісництвом (а.с.9-10).

14.06.2021 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення його 14.06.2021 з посади слюсаря протезиста за угодою сторін. В день звільнення просив провести повний розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому при звільненні відповідно до ст.116 КЗпП (а.с.33).

Відповідно наказу директора ХКЕПОП №88/к від 14.06.2021 позивача звільнено з 14.06.2021 року за угодою сторін відповідно п.1 ст.36 КЗпП України. Зобов`язано бухгалтера підприємства, відповідно до ст.83 КЗпП України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 8 календарних днів щорічної основної відпустки (а.с.6, 32).

Як вбачається з довідки ХКЕПОО № 17/904 від 05.07.2021, станом на 05.07.2021 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем:

з оплати праці станом на 31 травня 2021 року у сумі 122 513, 12 грн;

розрахунок при звільненні у червні 2021 року - 3 733 грн. 98 коп.;

перерахування частки заробітної плати у червні 2021 року у сумі 1 000 грн;

заборгованість з виплати відповідно до ст.44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 30 992 грн. 66 коп. (з урахуванням податків, тобто сума до видачі) (а.с.7).

З довідки ХКЕПОП №17/904, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що він дійсно в період з 01.05.1987 по 14.06.2021 працював на ХКЕПОП. Середньоденна заробітна плата становить: 641 грн. 67 коп.(а.с.8)

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 156 239 грн 77 коп. підтверджено довідкою відповідача № 17/904 від 05.07.2021.

Вирішуючи позовну вимогу, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що затримка розрахунку має місце за період з 15 червня 2021 року по 04.08.2021 та становить 33 дні, тому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за вказаний період склав 21 175 грн. 11 коп. (561,67 грн.х33 дн=2 1175, 11 грн), однак, врахувавши висновки викладені в постанові ВП ВС від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд визнав за можливе зменшити розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача за період затримки розрахунку при звільненні, до 15 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального права, та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У Постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може, проте не зобов`язаний, зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Суд першої інстанції врахував наведені критерії та підстави для зменшення суми середнього заробітку відповідно до встановлених у цій справі конкретних обставин і обґрунтовано зменшив суму компенсації до 15 000 грн.

Стосовно доводів як відзиву на позов, так і апеляційної скарги щодо меж заявлених вимог, то апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як убачається із позовної заяви, предметом спору є, зокрема, вимога про стягнення із відповідача заборгованості із заробітної плати у сумі 125 247,11 грн і вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України у сумі 30 992,66 грн (а.с.23).

У підтвердження розміру заборгованості позивач долучив до позову довідку, видану відповідачем 05 липня 2021 року, які містить саме таку інформацію про заборгованість із заробітної плати (а.с.7).

Так, дійсно до позову долучена копія наказу № 88/к від 14 червня 2021 року, згідно якого позивач звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України за сумісництвом (а.с.6).

Разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідач не подав суду жодного належного і допустимого доказу, який би спростовував дані, що містяться у довідці №17/904 від 05 липня 2021 року (а.с.7).

Слід визнати, що суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону та у відповідності до приписів ст.89 ЦПК України дав належну оцінку встановленим обставинам та поданим доказам і у відповідності до вимог ч.4 ст.265 ЦПК України у своєму рішенні надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Обставини, на які зроблене посилання в апеляційній скарзі, були проаналізовані судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами і фактами.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.371, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов