Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5299/21
Провадження 2/711/609/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Кофановій А.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики із спадкоємця,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики із спадкоємця. Просить суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь борг за договором позики в сумі 5 500 000 грн., у межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину ОСОБА_5 , в розмірі, який відповідає її частці у спадщині та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В підготовчому засіданні представник відповідача адвокат Скіць С.М. заявив клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі №711/5327/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання заповіту та шлюбу недійсним, яка перебуває на розгляді судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Казидуб О.Г.

Клопотання обґрунтовує тим, що у справі №711/5327/21 позивач просить суд визнати недійсним саме заповіт від 30.12.2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., а також шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Тобто, дійсність шлюбу і заповіту наразі оспорюється в судовому порядку. У разі задоволення позову у справі № 711/5327/21 про визнання заповіту та шлюбу недійсним ОСОБА_4 втратить статус спадкоємця ОСОБА_7 . В такому разі, пред`явлення позову кредитором спадкодавця до ОСОБА_4 у даній справі втратить сенс. Тому справа № 711/5299/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики із спадкоємця не може бути розглянута Придніпровським районним судом м. Черкаси до вирішення справи про визнання заповіту та шлюбу недійсним.

Представник відповідача в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити його повністю.

Представники позивача в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.

В абзаці четвертому пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України 2004 року (стаття 251 чинного ЦПК України) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

З наведеного вбачається, що необхідною передумовою зупинення провадження у справі на підставі зазначених норм закону є неможливість її розгляду до вирішення по суті іншої справи, яка знаходиться в провадженні суду.

Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який полягає в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Правові висновки щодо необхідності зазначення обгрунтування зупинення провадження у справі та необхідності дотримання розумних строків розгляду справи зазначені у Постанові Верховного Суду у справі № 308/5006/16-ц від 27.02.2019 року та у Постанові Верховного Суду у справі № 1522/27468/12 від 07.11.2018 року.

Так, предметом розгляду цивільної справи № 711/5299/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики із спадкоємця є стягнення боргу з ОСОБА_4 , яка визначена спадкоємцем заповітом, складеним ОСОБА_7 13.12.2020 року. А предметом розгляду цивільної справи №711/5327/21 є визнання недійсним саме заповіт від 30.12.2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., а також шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

При цьому представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що у справі №711/5327/21, відповідач ОСОБА_4 повністю не визнає позовні вимоги, як і не визнає позовні вимоги в справі №711/5299/21.

В судовому засіданні представник відповідача не вказав, яким чином прийняття рішення у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання заповіту та шлюбу недійсним може вплинути на прийняття рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики із спадкоємця

При цьому суд вважає за необхідне вказати на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

У п. 3 Постанови № 11 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010 р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005 р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006 р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004 р.).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ЦПК УКраїни, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.89 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії-" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

На підставі наведеного, керуючись ст.251 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Скіць С.М. про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики із спадкоємця відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 28.02.2022 року.

Головуючий: Р. В. Демчик