ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1782/22
Провадження № 2-з/210/115/22
У Х В А Л А

іменем України

"12" грудня 2022 р.

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чайкіна О.В., розглянувши в письмовому провадженні матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Касьян Микола Степанович, 12 грудня 2022 року звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м. (реєстраційний номер 110), право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 , шляхом заборони її відчуження, а також розпорядження та користування третіми особами.

Обгрунтовує заяву тим, що однією з позовних вимог є визнання майна особистою приватною власністю, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проте, титульним власником квартири є ОСОБА_3 , який не допускає позивачку у квартиру та уклав договір оренди квартири з невідомими особами.

Заявник зазначає, що невжиття заходу забезпечення позову, може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду. На підставі викладеного, просить суд накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м. (реєстраційний номер 110), право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 , шляхом заборони користування та розпорядження.

У відповідності до положень частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). У зв`язку з викладеним, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється в порядку письмового провадження, без фіксації технічними засобами.

Від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд заяви без його участі, просить її задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_4 надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, вважає її безпідставною, тому просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно із частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із статтею 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Судом встановлено, що в провадженні судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чайкіної О.В. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м. та заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо даної квартири.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2022 року в частині задоволення заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, шляхом «до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також розпорядження та користування третіми особами скасовано та постановлено в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні цих вимог. Накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м. (реєстраційний номер 110), право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 , шляхом заборони її відчуження.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Судом встановлено, що об`єктом спору у даній справі є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м. (реєстраційний номер 110), предметом спору є визнання особистого права власності на зазначену квартиру за позивачкою. В основі позовних вимог - право позивачки на відповідну квартиру.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м. (реєстраційний номер 110), право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 , шляхом заборони її відчуження.

Вжиття відповідного заходу забезпечення позову спрямоване на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та не накладають обтяжливих обов`язків на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача просив суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м. (реєстраційний номер 110), право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 , шляхом заборони користування та розпорядження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано, що забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів, насамперед, відповідача в інтересах забезпечення належного виконання в майбутньому рішення суду щодо суті спору.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 640/17361/20 необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Як зазначалось, з матеріалів справи вбачається, що предметом позову між сторонами є визнання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м. (реєстраційний номер 110), особистою приватною власністю позивачки ОСОБА_2 .

Будь-яких вимог про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою у позові не заявлено представником позивача, а тому вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони розпорядження та користування третіми особами не є домірним із заявленими позовними вимогами.

Враховуючи наведені обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю.

Керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Копії ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, передбаченому ст. 355 ЦПК України, протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 15-денний строк з дня її підписання, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: О. В. Чайкіна