Справа № 296/5390/20
"02" листопада 2022 р. м.Житомир
Корольовський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді Адамовича О.Й.,
за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.80).
06 серпня 2021 року від представника позивачів адвоката Андрійчук Л.І. надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої уточнила позовні вимоги та вказала, що загальна сума відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів становить 126200,000 грн. (а.с.197).
10 листопада 2021 року представник позивачів адвокат Андрійчук Л.І. подала до суду заяву про зміну підстав позову, в якій, зокрема, зазначила, що згідно акту обстеження прибудинкової території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 02.02.2021 року, члени комісії прийшли до висновку, що демонтаж будівель на території бувшого Хлібзаводу за адресою: АДРЕСА_1 (власник ТОВ «Полісся груп»), стіни яких слугували парканом та стінами господарських споруд (гараж (літ.Б) та сарай (літ.В)), наймовірніше призвів до зруйнування сараю (літ. В), який належить до господарської споруди кв. АДРЕСА_3 та належить на праві власності гр. ОСОБА_1 , та яку просила врахувати при розгляді справи №296/5390/20 (а.с.225-226).
Ухвалою від 29 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (а.с.238).
Представник позивачів адвокат Андрійчук Л.І. подала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу за наявними матеріалами та врахувати всі пояснення надані попередньо, а також письмові докази залучені до справи. Не заперечує щодо постановлення заочного рішення суду (а.с.27).
Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 26.06.2020, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за місцем знаходження відповідача (а.с. 81,82,100,105,106,113,114,137,138,173,174,189,190,195,196,222,223,241,242,247,248,249,250 (том 1), а.с. 4,5,17,18,25,26 (том 2)).
Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 31.08.2020, 18.11.2020, 11.12.2020, 26.01.2021, 25.03.2021, 16.04.2021, 09.06.2021, 15.09.2021, 11.11.2021, 30.11.2021, 23.05.2022, 20.06.2022, 11.10.2022 (а.с.92,93,98,99,109,110,134,135,169,170,177,178,187,188,218,219,231,232,239,240 (том 1), а.с. 1,2, 15,16,23,24 (том 2)).
Також з матеріалами справи знайомився представник відповідача.
Проте, у призначені судові засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи.
Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , яке видане виконкомом Житомирської міської ради, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с.14 том 1).
У вказаній квартирі значиться зареєстрованою (згідно копії паспорта а.с. 9-10 том 1) та проживає ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_1 .
Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , до квартири АДРЕСА_4 у власності гр. ОСОБА_1 значаться господарські споруди: гараж літ. Б, сарай літ. В, а також огорожа №1 (а.с.35-39 том 1).
Також, відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2020р., власником земельної ділянки з 05.06.2019р, а також майнового комплексу з 22.12.2018р. за адресою АДРЕСА_5 є ТОВ «Полісся груп» (а.с. 75-78 т.1).
Так, 23 травня 2019 року мешканцями будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , зокрема ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подано заяви про злочин до СВ Житомирського ВП ГУНП у Житомирській області щодо внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.275, ст. 194 КК України (а.с.52,53,54,55 том 1).
У вказаних заявах, зокрема, було зазначено, що 22.05.2019 року власники приміщення Хлібзаводу за адресою АДРЕСА_5 без наявності дозволів та без попередження мешканців будинку АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 почали проводити знесення приміщення Хлібзаводу, його демонтаж, чим завдано збитки.
Крім того, про факт руйнування майна було повідомлено Житомирський відділ поліції, а також патрульну поліцію в Житомирській області (а.с. 149, 150 т.1).
22.05.2019р. ст. слідчим СВ Житомирського В.П. ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції Крученюк А.С. за згодою власника житла ОСОБА_2 , в присутності понятих, було проведено огляд місця підії та встановлено факт руйнування приміщень гаражу та сараю по АДРЕСА_2 , а також будівельну техніку поряд з вказаними будівлями (а.с. 152-154).
Також працівником поліції були відібрані пояснення від представника ТОВ «Полісся груп» Рижко О.В., який пояснив, що приміщення колишнього Хлібзаводу перебувають в аварійному стані в результаті чого 21.05.2019р. відбулося самовільне руйнування стін котельні. З метою усунення наслідків та врятування майна, 22.05.2019р. проводилися роботи за допомогою екскаватора. В подальшому відбулося самовільне руйнування сніни в результаті чого було пошкоджено майно житлових будинків. З сусідами була проведена співбесіда про подальше відновлення зруйнованого майна 23.05.2019р. Документів на демонтаж аварійних приміщень не має (пояснення від 22.05.2019р. а.с. 157-160 т.1).
Листом від 07.08.2019р. №8593/39/105/01-2019 начальник управління захисту економіки в Житомирській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України С. Малик повідомив позивача ОСОБА_6 , що за результатами звернення щодо можливих неправомірних дій службовими особами ТОВ «Полісся груп», не отримано достатніх відомостей, які б вказували на наявність події кримінального правопорушення, що унеможливлює внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.51 том 1).
У відповідь на запит адвоката Андрійчук Л.І. від 01.06.2020 року про наявність звернень у період 22-24 травня 2019 року щодо факту демонтажу приміщень колишнього Хлібзаводу та отримання дозвільних/погоджувальних документів на демонтаж приміщення чи інших робіт за адресою: АДРЕСА_1 , 10.06.2020 року виконавчий комітет Житомирської міської ради повідомив, що відповідно до бази СЕД виконавчого комітету Житомирської міської ради, звернень з вищезазначених питань не зареєстровано (а.с.119 том 1).
На запит адвоката Андрійчук Л.І. стосовно наявності звернень з фактів демонтажу приміщень колишнього АДРЕСА_1 та отримання дозвільних/погоджувальних документів на демонтаж вказаного приміщення в період з 22-24.05.2019 р., 15.06.2020 року начальник Управління комунального господарства Житомирської міської ради Марцун О.В. повідомив, що за інформацією відділу звернень громадян Житомирської міської ради в електронній базі відділу звернень громадян та діловодства Житомирської міської ради за період з 22 травня 2019 року по 25 травня 2019 року від громадян з вищевказаного питання звернень не було (а.с. 120 том 1).
На звернення адвоката Андрійчук Л.І., в.о. начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Куліковський О.А. листом від 15.06.2020 року повідомив, що вході обстеження факту даної події було встановлено, що власники бувшого Хлібзаводу провели демонтаж приміщень. Стіна однієї із будівель частково слугувала стіною (парканом) господарської споруди помешкання за адресою: АДРЕСА_7 . Під час демонтажу зазначеної будівлі було пошкоджено стіни та дах господарчої споруди ОСОБА_1 та частково домашнє майно, яке зберіглося там (фотоматеріали додаються). У листі також зазначено, що власники бувшого Хлібзаводу за домовленістю із господарями зобов`язувалися відшкодувати збитки, завдані під час проведення демонтажних робіт, заява не реєструвалася і комісія не створювалася із-за відсутності підстав. Офіційних звернень керівників ТОВ «Полісся Груп» з приводу отримання дозвільних/ погоджувальних документів на демонтаж приміщень за адресою АДРЕСА_1 , до управління не було (а.с. 59-60 том 1).
У відповідь на запит адвоката Андрійчук Л.І. від 01.06.2020 року, 17.06.2020 року Комунальне підприємство «Інспекція з благоустрою м. Житомира» Житомирської міської ради повідомило, що за період з 22 по 25 травня 2019 року підприємством не отримувались будь-які звернення від ТОВ «Полісся Груп» або інших громадян чи суб`єктів господарювання щодо отримання дозвільних документів на виконання робіт відносно об`єкту «приміщення колишнього Хлібзаводу» по АДРЕСА_1 (а.с.121 том 1).
28.12.2020 року та 16.01.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Житомирської міської ради та до заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади, зокрема, з проханням створити комісію для з`ясування обставин правомірності дій ТОВ «Полісся Груп» 22-24 травня 2019 року при здійсненні демонтажу приміщення колишнього Хлібзаводу за адресою: АДРЕСА_1 за наслідками якого зруйноване повністю та частково рухоме та нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 143,145 том 1 ).
02.02.2021 року було складено Акт обстеження прибудинкової території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого члени комісії прийшли до висновку, що демонтаж будівель на території бувшого Хлібзаводу за адресою: АДРЕСА_1 (власник ТОВ «Полісся груп»), стіни яких слугували парканом та стінами господарських споруд (гараж (літ.Б) та сарай (літ.В)), наймовірніше призвів до зруйнування сараю (літ. В), який належить до господарської споруди кв. АДРЕСА_3 та належить на праві власності гр. ОСОБА_1 (а.с.147-148 том 1).
Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч.2, 3, 4, 5 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Власність зобов`язує.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається із матеріалів справи в результаті проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 та в наслідок руйнування нежитлових приміщень за вказаною адресою, які належать на праві власності ТОВ «Полісся груп», відбулося пошкодження належного позивачу ОСОБА_1 нерухомого майна, зокрема був пошкоджений сарай (літ. В), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з п. 1 та 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до роз`яснень пункту другого постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Як вказувалося вище, пошкодження належного позивачу ОСОБА_1 майна відбулося під час проведення робіт з демонтажу приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Власником цієї будівлі є ТОВ «Полісся Груп».
Відповідно до ст.13 Конституції України, власність зобов`язує.
Тобто, власник приміщення (будівлі) відповідає за шкоду, пов`язану з нею, незалежно від того, коли завдана шкода: під час розбирання приміщення (будівлі), чи ні. Власник приміщення (будівлі) зобов`язаний робити усе, щоб приміщення (будівля) не стало аварійним і небезпечним.
Якщо майно позивача пошкоджене внаслідок проведення робіт з демонтажу приміщення (будівлі), власник останньої відповідає і відшкодовує завдані збитки незалежно від того, чи це сталося під час розбирання приміщення (будівлі), чи ні.
Власник приміщення (будівлі) ТОВ «Полісся Груп» не лише зобов`язане не доводити його до стану, коли може статися обвал з завданням збитків, воно також зобов`язане проводити розбирання приміщення (будівлі) так, щоб це не завдало шкоди оточуючим приміщенням (будівлям). А якщо шкода усе ж завдана, зобов`язане відшкодувати збитки.
З матеріалів справи, зокрема з листів органів влади, наданих пояснень представником відповідача поліцейському, відповідач усвідомлював свій обов`язок відшкодувати позивачам збитки, однак, без вагомих причин, не зробив цього упродовж тривалого строку.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди ОСОБА_1 , у вигляді душевних страждань, яких вона зазнала в наслідок пошкоджень належного їй майна, є безсумнівним.
Так, враховуючи принцип справедливості та розумності, ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача ОСОБА_1 щодо відшкодування завданої моральної шкоди частково, у зв`язку з чим з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню 9000 грн. на відшкодування такої шкоди. Суд враховує, що позивач є інвалідом першої групи довічно, а тому як особа з інвалідністю особливо болісно сприймає завдану шкоду майну та поведінку відповідача, який тривалий період часу не вживає заходів щодо відновлення прав позивача.
Щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_2 , то в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки на час проведення робіт з демонтажу приміщення (будівлі) позивач ОСОБА_2 не була власником квартири. Факт реєстрації місця проживає та користування майном за відсутності титулу власника майна, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України. Тому в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.
На підставі положень статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 852,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 12, 81, 229, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся груп» на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся груп» на користь держави судовий збір у сумі 852 (вісімсот п`ятдесят дві) грн. 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся груп», адреса: м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 40, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 14.11.2022.