Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 травня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5,

в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування. Позивач просить суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» - 113 855,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.09.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_2 , яка керуючи автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження, зокрема перелом с/з обох кісток правого передпліччя зі зміщенням, забій грудної клітини, струс головного мозку. Внаслідок даної ДТП позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода, вона зазнала майнових втрат, понесла витрати на лікування в сумі 44 267,54 грн. Оскільки цивільна відповідальність власника ТЗ «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була забезпечена Полісом № АО2741744 на підставі договору страхування, укладеного між нею і ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», 04.08.2021 року позивач звернулася із заявою до страхової компанії «Еталон» про виплату страхового відшкодування, однак рішення про виплату страхового відшкодування, чи будь-якої відповіді не отримала по даний час. Відповідно до ухвали Ставищенського районного суду Київської області від 07.10.2020 року кримінальне провадження № 0000146, по факту зазначеного ДТП, закрито на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою. Позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 113 855,20 грн, з них: 44 267,54 грн. - витрати на лікування; 4 166,66 грн. відшкодування шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності; 60 000,00 грн відшкодування шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності; 5 421,71 грн відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача, підтримуючи позов, суду пояснила що 05.09.2020 року відбулось ДТП, де водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом здійснила наїзд на позивача на нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження. Позивач перебувала на лікуванні, в зв`язку з чим зазнала матеріальних збитків. 04.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 113 855,20 грн. Письмової відповіді не отримала, однак у телефонному режимі їй повідомили, що виплата не буде здійснена, оскільки відсутнє підтвердження того, що позивач отримала інвалідність саме через вказане ДТП.

Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою суду від 08.12.2021 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з викликом сторін (а.с.49).

04.01.2022р., 28.01.2022р., 23.02.2022р., 26.04.2022р. представник позивача, адвокат Макух А.В. заявляла клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалами суду від 05.01.2022р., 31.01.2022р., 23.02.2022р., 27.04.2022 року були задоволені клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

23.02.2022 року судом направлено запит до відповідача, витребувано інформацію щодо звернення позивача до ПАТ «Страхова компанія «Еталон», заяву з додатками про виплату страхового відшкодування, а також суд пропонував повідомити про ліміт відповідальності за страховим полісом №АО2741744 водія ОСОБА_2 . (а.с.80)

24.03.2022 року вказаний запит було направлено повторно відповідачу (а.с.89), однак відповіді не надійшло.

27.04.2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копії протоколу засідання МСЕК від 28.05.2021 року.(а.с. 97-98)

Представник позивача адвокат Макух А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день та час розгляду даної справи був неодноразово належно повідомлений, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, відповіді на запит суду не направив. Відповідно до положень ч.11 ст.128, 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 05.09.2020 о 14 годині сталася ДТП, де водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною з центру по вул. Цимбала Сергія в смт. Ставище Київської області до перехрестя вулиць Лісової та Шевченка, перед початком виконання маневру повороту ліворуч з вул. Цимбала Сергія, в напрямку до вул. Лісової в смт. Ставище Київської області зближаючись з нерегульованим пішохідним переходом не зупинилася, не знизила швидкість, не надала переваги для руху пішоходу ОСОБА_1 , внаслідок чого здійснила наїзд на останню в межах нерегульованого пішохідного переходу з лівого боку проїзної частини.

Відповідно до ухвали Ставищенського районного суду Київської області від 07.10.2020 року по справі № 378/963/20, кримінальне провадження № 0000146 внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 6 вересня 2020 року, за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою. (а.с.10-12)

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої третини обох кісток правого передпліччя зі зміщенням, які, згідно висновку експерта № 115 від 28.09.2020, відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 21 дня, відповідне встановлено ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 07.10.2020 року по справі № 378/963/20.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно виписки із історії хвороби стаціонарного хворого Київської обласної клінічної лікарні встановлено, що ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 10.09.2020 по 21.09.2020, з діагнозом: перелом с/з обох кісток правого передпліччя із зміщенням. 11.09.2020 року здійснено операцію: відкрита репозиція уламків обох кісток правого передпліччя, МОС пластинками та гвинтами (а.с. 16-19).

Також, позивач з 03.03.2021р. по 12.03.202р. перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: хибний суглоб середньої третини правої променевої кістки з наявністю металофіксаторів, 05.03.2021 року здійснено операцію: РеМОС правої променевої кістки з вільною кістковою аутопластикою. (а.с. 20-23)

З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1075441 вбачається, що ОСОБА_1 з 28.05.2021 року встановлено інвалідність третьої групи строком до 01.06.2022 року (а.с. 24), а в протоколі № 51 засідання МСЕК від 28.05.2021 року зазначено діагноз: «Хибний суглоб с/з правої променевої кістки МОС 05.03.2021 р. Повільно консолідований перелом с/з правої ліктьової кістки з наявн. МОС 11.09.2020 р. з порушенням функції правої верхньої кінцівки» (а.с. 98).

Згідно копій товарних чеків, фіскальних чеків, що містяться в матеріалах справи, витрати ОСОБА_1 на лікарські препарати складають суму у розмірі 24167,54 грн. (а.с. 25-34), а також міститься квитанція від 11.09.2020 року на загальну суму 20100,00 грн. за придбання набору імплантів для остеосинтезу. (а.с. 35)

В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 на момент скоєння зазначеної ДТП, була забезпечена у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», що підтверджено Полісом № АО2741744 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 39)

Встановлено, що 04.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», надала оригінали всіх документів, що підтверджують її право на отримання страхового відшкодування. До цієї заяви позивачем було додано оригінали чеків/квитанцій на загальну суму 44267,51 грн., що слідує із заяви (а.с.8-9).

В судовому засіданні встановлено, що страхове відшкодування позивач не отримала по даний час та будь-якого письмового рішення страховик їй не направив.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) - є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 1.3. статті 1 Закону № 1961-IV потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч.2,ч.3 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону № 1961-IV).

Згідно ст. 24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи.

Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року /справа №465/4287/15/, потерпілий в межах строків, передбачених п.37.1.4 ст.37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду.

Судом встановлено, що 04.08.2021 року ОСОБА_1 , в передбачені, Законом № 1961-IV, строки звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування, але відповідач в порушення вимог ст.ст. 37, 36 Закону 1961-IV не прийняв рішення про здійснення страхового відшкодування чи про відмову у здійсненні такого відшкодування.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 07.10.2020 року по справі № 378/963/20, встановлено, що внаслідок ДТП, яке відбулося 05.09.2020 року позивач ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої третини обох кісток правого передпліччя зі зміщенням, які, згідно висновку експерта № 115 від 28.09.2020, відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Враховуючи те, що ДТП відбулось 05.09.2020 року, а госпіталізована позивач була 10.09.2020 року, та 11 вересня 2020 року їй було зроблено операцію, згідно виписки Київської обласної клінічної лікарні вбачається, що за попередні 12 місяців лікарняних листів з приводу вказаного захворювання не було, то можна дійти до висновку, що вказану травму позивач отримала внаслідок вказаного ДТП і інвалідність була встановлена позивачу саме в зв`язку з отриманою травмою в ДТП. Наведене також підтверджується протоколом засідання МСЕК від 28.05.2021р. (а.с.98).

Відповідачем не подано жодного доказу, на спростування обставин викладених у позові, не надано відповіді на запит суду. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, та несе ризики в зв`язку з не вчиненням процесуальних дій. Суд приймає рішення на підставі доказів наявних у справі.

Матеріалами даної справи та ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 07.10.2020 року по справі № 378/963/20 підтверджено спричинення позивачу шкоди внаслідок ДТП, а тому, суд вважає, що сума коштів, які витратила позивач на своє лікування в розмірі 44267,54 грн. внаслідок отриманих тілесних пошкоджень в ДТП 05.09.2020 року, є страховою сумою та має бути відшкодована страховиком відповідно до умов договору страхування (Поліс № АО2741744), у відповідності до положень Закону 1961-IV.

При цьому, суд враховує, що позивачем було належно подано страховику заяву про виплату страхового відшкодування, надані документально підтвердженні витрати.

Згідно п. 26.1 ст. 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 26.2. передбачено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Статтею 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено мінімальну заробітну плату на 2020 рік у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня - 5000 гривень.

Отже, розмір відшкодування позивачу за шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності, становить 60 000,00 грн. (12 х 5000 =60 000).

Згідно ст. 25 Закону 1961-IV у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Відповідно до п.п.2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами та доповненнями/, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

З наданої суду довідки про доходи (а.с.13) вбачається, що ОСОБА_1 працювала продавцем у ФОП ОСОБА_3 .

Враховуючи, що позивач працювала з п`ятиденним графіком роботи та згідно довідки про доходи, позивачу ОСОБА_1 у липні 2020 року було нараховано заробітну плату в сумі 4732 грн., у серпні 2020 р. 4732 грн., всього 9464 грн. За вказані два місяці /44 робочі дні/, тоді середньоденний середній заробіток буде становити 215,09 грн.

Отже, неотримана позивачем середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю, за період перебування позивача на лікуванні (22 дні і з них 16 робочих днів), середній заробіток за цей період становить 3441,44 грн. /215,09 грн.- середньоденний заробіток х 16 дн./.

Отже, шкода, яка була спричинена позивачу в зв`язку з тимчасовою втратою працездатності становить 3441, 44 грн.

Що стосується визначеного розміру моральної шкоди, суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд вважає що внаслідок зазначеної ДТП позивачу було спричинено моральну шкоду, однак, зазначений у позовній заяві розмір в 5421,71 грн. є необґрунтованим, відсутній розрахунок такої суми моральної шкоди, а тому з урахуванням вимог ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає відшкодуванню позивачу моральна шкода в сумі 2213,37 грн., тобто 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (44 267,54 грн. х 5%=2213,37грн)

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 109 922 грн. 35 коп., з яких : відшкодування витрат на лікування 44267,54 грн.; 3441,44 грн. відшкодування шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності ; 60 000грн. відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності; 2213,37 грн. відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 141 ст. ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 2481 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.22,23,979,1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.12, 13, 76, 80, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» /вул. Дегтярівська, 33-Б, 2-й під`їзд, м.Київ, 03057, / на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) невиплачену суму страхового відшкодування в сумі 109 922 грн. 35 коп. (сто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто два гривні тридцять п`ять копійок), з яких : відшкодування витрат на лікування 44267,54 грн.; 3441,44 грн. відшкодування шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності; 60 000грн. відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності; 2213,37 грн. відшкодування моральної шкоди.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» /вул. Дегтярівська, 33-Б, 2-й під`їзд, м.Київ, 03057, / в дохід держави 2481 грн.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,/місце проживання: АДРЕСА_1 /

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», /місце знаходження: 03057, м.Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б, 2-й під`їзд/

Повний текст рішення суду виготовлено 20.05.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола