Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2022 Справа №602/535/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді - Позняка В.М.,

за участю секретаря с/з - Кужель К.С., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки і піклування Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 , просить Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покликається на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21.02.2018 року. В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_7 . З моменту народження дитини відповідач жодного разу не бачив доньку. Після виписки з пологового будинку він не забрав Позивачку із новонародженою донькою, тому вона поїхала до дому батьків. Від народження дитини жодних стосунків із батьком донька не підтримує, не спілкується. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в подальшій долі доньки, не цікавиться успіхами малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом її здоров`я, не вітає її з Днем народження, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки ОСОБА_6 . Всі питання щодо виховання та медичного догляду вирішуються Позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні Позивачки та її чоловіка ОСОБА_8 , якого малолітня ОСОБА_6 вважає своїм татом і так його називає у побуті. ОСОБА_8 повністю замінив ОСОБА_6 батька. Тому, вважає, що вказані факти є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 через свого представника надав суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини і допускається лише, якщо змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Зазначає, що відповідач любить доньку, однак його колишня дружина нехтує його правом на побаченням із нею, забороняє з нею спілкуватися. Аналогічні дії вчиняє і з бабусею та дідусем.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 15.11.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов, з підстав викладених в ньому. Пояснила, що коли вона перебувала в пологовому будинку, її чоловік привіз її речі і сказав, щоби вона їхала додому. З пологового будинку її забрав батько. Саме батьки допомогли їй у вихованні та утриманні доньки. Чоловік не надавав будь якої допомоги, не приїжджав до доньки, не цікавився її життям, не вітав з днем народження, святом ОСОБА_9 , тощо. Вона не могла йому перешкоджати бачитися з донькою, оскільки він жодного разу не приїжджав і не дзвонив.

Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник органу опіки і піклування підтримала висновок, зазначила, що комісія дійшла висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_7 .

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2016 року, який розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2018 року у справі №602/888/17.

В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_7 .

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року у справі №602/139/17 суд ухвалив стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_10 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісяця, починаючи з 02 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивачки в розмірі 300 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьох років.

30 червня 2022 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку із чим змінила прізвище на « ОСОБА_11 », що видно з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 червня 2022 року.

Як видно з акту старости міської ради від 30 червня 2022 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 проживають без реєстрації по АДРЕСА_1 , спільно ведуть сільське господарство, виховують дитину.

З інформації директора Лановецького міського комунального закладу дошкільної освіти (ясел - садка) «Ромашка» від 05.07.2022 малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідувала Лановецький міський комунальний заклад дошкільної освіти «Ромашка» з 11.04.2018 по 30.07.2019. Приводила до закладу, забирала з нього, цікавилася розвитком дитини, спілкувалася з педагогами її мама ОСОБА_10 . З батьком малолітньої ОСОБА_6 працівники закладу не знайомі, він не приймав участі в батьківських зборах, облаштуванні закладу, не приходив на святкові ранки чи інші педагогічні заходи, ніколи не забирав і не приводив дитини.

Відповідно до довідки Юськовецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів від 06.06.2022 року №52, ОСОБА_6 відвідує дошкільний підрозділ Юськовецького ЗСО І-ІІІ ступенів з 01.09.2019 року. 3a період навчання у дошкільному підрозділі вихованням дитини займалася мама ОСОБА_10 . Часто дівчинку у садочок приводив вітчим ОСОБА_8 . Постійно батьківські збори, виховні заходи у дошкільному підрозділі відвідувала мама ОСОБА_10 та вітчим ОСОБА_8 . Батько ОСОБА_4 безпосередньої участі у вихованні дитини не приймав, не приводив дівчинку у дошкільний підрозділ, не відвідувач свята, батьківські збори.

З висновку комісії з питань та захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 23 грудня 2022 року №268, визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо його малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Комісією встановлено, що з моменту народження дитини її батько ОСОБА_4 жодних стосунків з нею не підтримує, не бачив та не відвідував її, не цікавиться по даний час її розвитком, станом здоров`я, не допомагає, фінансово, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням та підготовкою до сімейного життя.

Допитана як свідок ОСОБА_12 показала, що вона є матір`ю позивачки. Коли вона навчалася в коледжі, завагітніла від ОСОБА_4 . Його мама хотіла, щоби ОСОБА_13 зробила аборт, але вона відмовила її від цього. В липні ОСОБА_13 та ОСОБА_14 одружилися, однак прожили разом лише до жовтня, та вона з чоловіком забрала її з пологового будинку. Донька важко переживала розрив стосунків з чоловіком, в неї пропало молоко. Зять жодного разу не дзвонив, не приїжджав, не цікавився дитиною, не вітав її з днем народження. Вона вирішила сама подзвонити до нього, проте він не захотів з нею говорити, сказав «до побачення». Також, до онуки жодного разу не приїжджали і бабуся з дідусем зі сторони ОСОБА_14 , не дзвонили і не цікавилися дитиною.

Допитаний як свідок ОСОБА_15 показав, що він є батьком позивачки, дав аналогічні покази, що й ОСОБА_12 . Зазначив, що на прохання доньки забрав її з пологового будинку, та з того часу зятя не бачив.

Допитаний як свідок ОСОБА_16 показала, що вона навчалася разом з ОСОБА_17 та є хресною мамою ОСОБА_7 . На хрестинах батька не бачила. Вона часто приїжджала в гості, була на всіх днях народження дитини, жодного разу не бачила там ОСОБА_4 . ОСОБА_7 зовсім не знає батька, вважає батьком ОСОБА_18 .

Допитаний як свідок ОСОБА_8 показав, що він є чоловіком позивачки, живе з нею близько п`яти років. Саме він опікується ОСОБА_7 , любить її як власну доньку, та бажає усиновити. ОСОБА_7 називає його татом. Він жодного разу не бачив ОСОБА_4 .

Допитаний як свідок ОСОБА_19 показала, що вона є сестрою ОСОБА_20 брат живе з ОСОБА_17 близько п`яти років, дитина називає його татом. Вона часто бувала в гостях в ОСОБА_21 та брата, дитина не знає справжнього батька.

Допитана як свідок ОСОБА_22 показала, що вона є матір`ю відповідача. Її син познайомився з ОСОБА_23 під час навчання, вони одружилися коли позивачка була вагітною. Коли ОСОБА_14 було 17 років, в них народилася дитина. Через конфлікт між ОСОБА_23 та ОСОБА_14 , з пологового будинку невістка поїхала жити до батьків. З того часу ні ОСОБА_21 , ні онучки вона не бачила. Оскільки вони живуть в іншому населеному пункті, то не навідувалася до неї. Їй відомо, що коли ОСОБА_13 була в пологовому будинку, син купляв для дитини різні речі. Син жалівся їй, що невістка телефоном казала йому, що не дасть бачитися з донькою.

Аналогічні покази дав ОСОБА_24 , який є батьком відповідача. Повідомив, що внучки з народження не бачив, не знав де вона живе.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним (ст.171 СК України).

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 належним чином не виконує свої обов`язки щодо виховання, утримання своєї неповнолітньої дочки, з моменту народження дитини жодних стосунків з нею не підтримує, не бачив та не відвідував її, не цікавиться по даний час її розвитком, станом здоров`я, не допомагає фінансово, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням та підготовкою до сімейного життя.

При цьому суд відхиляє доводи позивача що позивачка перешкоджає йому бачитися з дитиною, оскільки жодних доказів що він вживав заходів, спрямованих на забезпечення його участі у спілкуванні з дитиною не надано. Навпаки, всі свідки показали, що він після народження доньки жодного разу її не відвідав, не вітав з днем народження, взагалі не бачив її і не намагався побачити.

Судом не здобуто доказів того, що відповідач вживав заходів, спрямованих на забезпечення його участі у спілкуванні з дитиною. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачкою чи іншими особами чинились перешкоди у спілкуванні відповідача з донькою. Позовів про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення порядку виховання дитини відповідач до суду не подавав.

Самі по собі неприязні стосунки відповідача з позивачкою не перешкоджали належним чином здійснювати свої батьківські права.

Не змінив свою поведінку і під час розгляду справи.

Сам факт заперечення проти позову, без реальних дій, на думку суду не свідчить про наміри батька в подальшому піклуватися донькою, надавати їй допомогу та спілкуватися з нею, а не бажання просто рахуватися її батьком.

При цьому, суд також вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати і якнайкращим інтересам неповнолітньої.

Так, як видно із досліджених судом доказів, ОСОБА_6 жодного разу не бачила свого батька, не спілкувалася з ним, та не знає його. Батьком вважає ОСОБА_25 , який на цей час виховує її, піклується про неї, та має намір усиновити.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що відповідач свою доньку любить, від дитини не відмовляється. Разом з тим, з моменту народження, він жодного разу не намагався її побачити, привітати з днем народження, тощо.

Погашення заборгованості зі сплати аліментів не може вважатися як вияв участі у вихованні дитини, оскільки утримання батьками дітей є прямим обов`язком батьків в силу вимог статті 180 Сімейного кодексу України і виконання рішення суду про стягнення аліментів носить примусовий, а не добровільний характер.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача є свідомим ухиленням від виконання батьківського обов`язку по вихованню дітей, відповідачем протягом тривалого часу розгляду справи не вчинено дій, які б свідчили, що ухилення від виконання батьківського обов`язку по вихованню дітей носить тимчасовий характер та відповідач реально не вчиняє дії щодо налагодження стосунків з дитиною, піклування про неї та виконання батьківських обов`язків. Врахувавши в першу чергу інтереси дитини, суд вважає, що ОСОБА_4 слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, згідно статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_4 в користь держави слід стягнути 992,40 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 282, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» ст. 170Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_26 992,40 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , проживає по АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: орган опіки та піклування Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, 47402, місто Ланівці, вул.. незалежності, 34.

Повний текст рішення виготовлено 30 грудня 2022 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк