КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

29 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

встановив:

рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Повний текст рішення суду складено 15 листопада 2022 року.

На вказане рішення суду 26 листопада 2022 року ОСОБА_1 направила на електронну адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, яка підписана електронним підписом позивача, та надійшла до суду 29 листопада 2022 року.

Крім того, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на вказане рішення суду 28 листопада 2022 року, яка є ідентичною за змістом тій, яка направлена на електронну адресу Київського апеляційного суду, тому розгляду підлягає одна апеляційна скарга.

30 листопада 2022 року матеріали справи витребуванні з Святошинського районного суду міста Києва.

Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 15 грудня 2022 року.

Однак, у порушення п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги не доданий документ про оплату судового збору.

Посилання ОСОБА_1 на звільнення від сплати судового збору відповідно до п.22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» було визнано безпідставним, оскільки відповідно до зазначеної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, вимог до держави-агресора Російської Федерації у даній справі позивачем не заявлено, правових підстав для застосування положень п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» для звільнення позивачки від сплати судового збору за подання апеляційної скарги не має.

Зокрема, такої ж позиції дотримується Верховний Суд при вирішенні питання про прийняття касаційної скарги на судові рішення, ухваленні за результатами розгляду позовних заяв до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором Російською Федерацією (ухвала від 21 липня 2022 року у справі № 233/2080/21).

Враховуючи вищезазначене, ухвалою судді Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачці строк в п`ять днів з дня вручення копії ухвали для надання документів про оплату судового збору.

Копія ухвали судді була направлена 22 грудня 2022 року на поштову адресу та 23 грудня 2022 року електронну адресу ОСОБА_1 , яка зазначена у апеляційній скарзі (с.с.61-62, т.2), та отримана нею 23 грудня 2022 року, що підтверджується посиланням ОСОБА_1 у заяві про виконання ухвали Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, яка надійшла на електронну пошту Київського апеляційного суду 26 грудня 2022 року, та яка підписана електронним підписом ОСОБА_1 .

У вказаній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, згідно зі статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини. Відшкодувавши шкоду фізичній особі, держава отримує право вимоги до особи, винної у терористичному акті, що підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі №265/6582/16-ц.

Крім того ОСОБА_1 зазначає, що позивачі у подібних правовідносинах звільнені від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується, зокрема, у справі №233/2082/21.

Також ОСОБА_1 стверджує, що оскільки Київський апеляційний суд вбачає її спір з Державою Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, то вона звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Вивчивши доводи заяви ОСОБА_1 про виконання ухвали Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 визначила відповідачами Державу Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державну казначейську службу України.

Отже, підстав для застосування п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» для звільнення позивачки від сплати судового збору не встановлено.

Посилання ОСОБА_1 на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені при розгляді справи №265/6582/16-ц, є безпідставними, оскільки Велика Палата не розглядала питання звільнення позивачів від сплати судового збору за позовами до Держави України на підставі Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Крім того, у цивільній справі №265/6582/16-ц позивач була звільнена від сплати

судового збору на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Щодо посилань позивачки на справу №233/2082/21, колегія суддів зазначає наступне.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою від 17 червня 2022 року у справі №233/2082/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відкрито касаційне провадження. Разом з цим, у вказаній ухвалі Верховним Судом не зазначено, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з цим, у справі №233/2080/21 ухвалою Верховного суду від 22 серпня 2022 року у справі касаційну скаргу було повернуто скаржнику саме внаслідок не сплати судового збору.

Посилання ОСОБА_1 на її звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» колегія суддів вважає необґрунтованим.

Відповідно до зазначеної норми судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви та оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором Російською Федерацією у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи.

Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено й в статті 129 Конституції України.

Разом з цим, у рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії»

від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Разом з цим, ОСОБА_1 не подавала клопотання про звільнення її від сплати судового збору, а також не надавала докази у підтвердження її поганого майнового стану.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав, з яких позивачка звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, згідно якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, оскільки не оплачена судовим збором, у наданий строк ОСОБА_1 докази сплати судового збору до апеляційного суду не надані, а відтак недоліки апеляційної скарги не усунені, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди вважати неподаною та повернути ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк