Справа № 303/8918/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року у складі судді Куцкіра Ю.Ю. про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу ДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відділу ДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки така постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що така такий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відділу ДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, зобов`язання вчинити певні дії.

Обгрунтовуючи заявлений позов представник позивача вказує на те, що у кінці вересня 2021 року додому до ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 прибув старший державний виконавець відділу ДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), де усно повідомив що ним здійснюються заходи з примусового виконання виконавчого листа №303/4941/17, виданого 30.08.2021 року. Вважає відкриття виконавчого провадження та здійснення заходів з примусового виконання протиправними та необґрунтованими, а тому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття провадження №66729649 від 09 вересня 2021 року, зобов`язати відділ ДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) припинити чинність арешту майна, скасувати інші здійснені заходи примусового виконання рішення у виконавчому провадженні №66729649 від 09 вересня 2021 року.

Таким чином, ОСОБА_1 фактично оскаржує дії старшого державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на його майно, як боржника у виконавчому провадженні.

Вирішуючи питання забезпечення єдності судової практики Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) зробив такі правові висновки.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, боржник під час примусового виконання судового рішення не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов, яким фактично оскаржує дії старшого державного виконавця щодо винесення ним постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, зокрема оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Подібні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України є обґрунтованим, оскільки даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не має.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 27 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: