ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8267/22 Справа № 235/8719/21 Суддя у 1-й інстанції - Назаренко Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 235/8719/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яке ухвалене суддею Назаренко Г.В. у місті Покровську Донецької області, повне судове рішення складено 14 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 02 серпня 2011 року по 13 червня 2021 року, звільнена за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП.

В день звільнення відповідач не провів із нею остаточного розрахунку, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 56 147,62 грн за грудень 2019 року квітень 2020 року, квітень 2021 року - червень 2021 року.

Просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 56 147,62 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2021 року по день ухвалення судового рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2022 рокупозов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період: за грудень 2019 року квітень 2020 року, квітень 2021 року червень 2021 року в сумі 56 147 гривень 62 копійок без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 червня 2021 року по 14 січня 2022 року в сумі 30 000 гривень з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, на відшкодування сплаченого судового збору гривень 25 копійок.

Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в дохід держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Допущено до негайного виконання судового рішення в частині присудження виплати заробітної плати за червень 2021 року в сумі 17 209 гривень 20 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду змінити в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 червня 2021 року по 14 січня 2022 року в сумі 30 000, 00 гривень з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 13.06.2021 року по день винесення судового рішення та в частині стягнення судового збору у розмірі 397, 25 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині, стягнувши з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір у розмірі 908 гривень.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 червня 2021 року по 14 січня 2022 року в сумі 30 000, 00 гривень та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, також в частині стягнення судового збору у розмірі 397, 25 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині, стягнувши з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір у розмірі 908 гривень, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Вказує, що вона від самого початку діяла добросовісно щодо реалізації своїх прав та не мала на меті збагатитись за рахунок підприємства.

Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні необґрунтовано дійшов висновку про доцільність зменшення стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, не було також наведено розрахунків стосовно стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі саме 30 000, 00 грн.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 2 серпня 2011 року (наказ № 1462/к від 02.08.2011р.) по 13 червня 2021 року, звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП .

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 996 від 06.10.2021 року заборгованість з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 складає за грудень 2019 року квітень 2020 року, квітень 2021 року - червень 2021 року в сумі 56 147,62 грн. після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.11)

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 997 від 6 жовтня 2021р. середньоденний заробіток ОСОБА_1 , яка працює на ДП «ВК «Краснолиманська», розрахований згідно постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р., становить 463,28 грн. (а.с.12).

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2022 року в оскаржуваній частині змінити.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 112667,78 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в апеляційному порядку не оскаржено, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахувавши фінансовий стан підприємств, на якому утворилась заборгованість, дійшов висновку про доцільність зменшення стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні та стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 30 000,00 грн., з посиланям на вимоги ст.117 КЗпП України та висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, та,, виходячи з вимог співмірності зі стягнутим за рішенням суду розміром заборгованості по заробітній платі.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у Постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, обґрунтовано посилався у ньому на постанову Великої Палата Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц , проте, на думку апеляційної суду невірно її застосував.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції до даної справи критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, колегія суддів встановила наступне: обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості - розмір заборгованості встановлено оскаржуваним рішенням суду, яким цю заборгованість й стягнуто; дії відповідача щодо її не виплати - при звільненні позивача із займаної посади, взагалі заперечення наявністі у позивача такого права під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідач проти задоволення заявлених вимог заперечував, у добровільному порядку врегулювати спір не намагався, що свідчить про його небажання відновлювати порушене право позивача та взагалі невизнання ним факту порушення трудового законодавства.

Судом встановлено, що позивач є багатодітною матір`ю, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, звільнилась з роботи 13 червня 2021 року , проте відповідач з дня звільнення і до дня розгляду справи у суді розрахунок по заробітній платі з нею не провів,чим грубо порушив її права.

За законом відсутність у роботодавця коштів сама по собі не звільняє його від відповідальності провести відповідний розрахунок.

Розмір середнього розрахунку за час затримки виплати заробітної плати з 13 червня 2021 року по день ухвалення судового рішення 14 січня 2022 року у сумі 68565,44 грн., на думку апеляційного суду, з врахуванням обставин цієї справи у повній мірі відповідає критеріям розумності та справедливості.

Посилання суду першої інстанції у рішенні на зменшення цього розміру виходячи із фінансового стану підприємства наведеним вище вимогам закону та правовим висновком Великої Палати Верхового Суду не відповідає.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого висновку про доцільність зменшення стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, та про те, що не було судом наведено розрахунків стосовно стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 30 000, 00 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і збільшити його з 30 000 грн. до 68565,44 грн., що буде відповідати засадами виваженості та справедливості, у зв`язку з чим змінює рішення суду у цій частині.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні із його збільшенням з 30 000 грн. до 68565,44 грн., збільшенню з 397,25 грн. до 908,00 грн. підлягає розмір судового збору, який стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Крім того, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача та зміною рішення суду першої інстанції, враховуючи що позов має майновий характер, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 1362,00 грн., пов`язані з розглядом апеляційної скарги позивача, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ухвали Донецького апеляційного суду від 18 липня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2022 року - задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2022 року в частині розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, стягнутого з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 -змінити, збільшивши цей розмір з 30 000 гривень до 68 565 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 44 коп.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2022 року змінити в частині розміру судових витрат, стягнутих з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 397 гривень 25 коп. до 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят два) гривен 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: