Справа № 144/1205/21
Провадження № 2-др/144/3/22
"23" травня 2022 р. смт. Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Бондарук О.П.,
з участю секретаря судового засідання Сторожук О.М.,
представника позивача адвоката Покотила В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Теплик заяву представника відповідача адвоката Сідорова В.М. про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в справі за позовом представника позивача адвоката Покотила Владислава Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Теплицька селищна рада Гайсинського району Вінницької області, про визнання заповіту нікчемним, -
Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року у задоволенні позову представника позивача адвоката Покотила Владислава Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Теплицька селищна рада Гайсинського району Вінницької області, про визнання заповіту нікчемним, відмовлено.

21 лютого 2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сідорова В.М. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених останнім у розмірі 14000 грн. з доказами щодо розміру понесених витрат. Розгляд зазначеного клопотання ОСОБА_2 та його представник адвокат Сідоров В.М. просили провести без їх участі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Покотило В.М. проти задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечив, зазначив, що представником відповідача не надано попередній розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, не зроблено ніякої вказівки щодо очікуваних таких витрат, не надано доказів фактичної сплати йому будь-яких коштів відповідачем, окрім Розрахунку, який не містить дати складення і не являється допустимим доказом. Також витрати на правову допомогу, вказані ОСОБА_3 , не є співмірними зі складністю справи, а тому у їх стягненні слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, врахувавши позицію учасників справи, суд прийшов до висновку що клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

У відповідності до вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до вимог п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Положеннями ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Згідно вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи представником відповідача надано копію договору № 000320/07 від 30 вересня 2021 року, копію додаткової угоди № 1 до договору №000320/01 про надання правової (правничої) допомоги від 10 лютого 2022 року, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, відповідно до якого виконання зобов`язань, передбачених Договором сума гонорару складає 14000 грн. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, Адвокат надає правничу (правову) допомогу Клієнту ОСОБА_2 при складанні відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , що розглядається в Теплицькому районному суді Вінницької області, та розгляді у всіх судових інстанціях цивільної справи № 144/1205/21 (а.с. 4).

Відповідно до розрахунку суми гонорару (вартості послуг) за надану правничу допомогу в цивільній справі № 144/1205/21, відповідачеві ОСОБА_2 надавались представником наступні послуги:

1)зустріч з клієнтом, вивчення наданих Клієнтом матеріалів, надання консультації щодо суті спору, необхідних документів для підготовки позову 3000 грн.;

2)пошук та аналіз актуальної судової правктики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах 5000 грн.;

3)складання відзиву ОСОБА_2 на позовну заяву про визнання заповіту нікчемним 4000 грн.;

4)оформлення додатків до позовної заяви 500 грн.;

5)участь адвоката в судових засіданнях 1500 грн. (а.с. 5).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги конкретні обставини справи, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 14000 грн. є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку із чим підлягають відшкодуванню частково у розмірі 5000 грн.

На думку суду, враховуючи складність справи, проаналізувавши та вивчивши підготовлені представником відповідача таких документів, як відзив на позовну заяву, заяви про участь в засіданні в режимі відеоконференції, а також звірившись із протоколами судових засідань щодо часу, затраченого представником на участь в судових засіданнях, суд приходить до висновку, що вказана адвокатом Сідоровим В.М. кількість годин, затрачених на надання правничої допомоги відповідач еві ОСОБА_2 не є співмірною із складністю виду правничої допомоги.

Відповідно до статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Саме з підстав неподання попереднього розрахунку суми судових витрат сторона позивача просить в задоволенні вимог представника відповідача адвоката Сідорова В.М., висловлених в заяві про ухвалення додаткового рішення від 21.02.2022 року, відмовити в повному обсязі.

У ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Крім того, у справі № 922/676/21 окремо звертається увага, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Однак суд звертає увагу на те, що заява про ухвалення додаткового рішення подана представником відповідача адвокатом Сідоровим В.М. 21.02.2022 року, ухвалою суду від 22 лютого 2022 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду на 02 березня 2022 року.

За клопотаннями представника позивача від 06.04.2022 року, від 11.05.2022 року розгляд заяви неодноразово відкладався, і 23.05.2022 року представник позивача заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Сідорова В.М., а тому на думку суду принцип змагальності в даному випадку дотримано і жодним чином не порушено.

Окрім того, представник позивача адвокат Покотило В.М. посилається на відсутність у матеріалах клопотання про винесення додаткового рішення доказів фактичної сплати адвокату Сідорову В.М. будь-яких коштів відповідачем (платіжних доручень на оплату послуг адвоката, квитанції про оплату клієнтом цих доручень).

Однак, враховуючи практику Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Тобто, факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи (Постанова КАС ВС від 28.09.2021 у справі № 160/12268/19).

Аналогічний підхід застосовує і ЄСПЛ. Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені: «115. Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними».

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сідорова В.М. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення складено 23.05.2022 року

Суддя