Ухвала

21 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 756/4996/21

провадження № 61-12356ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Васильєва Павла Сергійовича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною скаргою, в якій просила: визнати протиправними дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) щодо накладення 30 березня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження № 9224618 щодо неї; визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби щодо ненаправлення їй постанови про відкриття виконавчого провадження, а також щодо ненадання відповіді на її звернення від 13 березня 2021 року та нескасування обтяжень речових прав на нерухоме майно; зобов`язати відділ державної виконавчої служби скасувати накладене обтяження.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року (повний текст якої складено 02 листопада 2022 року) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Васильєва П. С. залишено без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2022 року - без змін.

09 грудня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, представник ОСОБА_1 - адвокат Васильєв П. С. подав до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 - адвокат Васильєв П. С. заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року, посилаючись на те, що він отримав копію оскаржуваної постанови апеляційного суду 10 листопада 2022 року, що підтверджується скриншотом вхідного повідомлення, надісланого 10 листопада 2022 року Київським апеляційним судом () на адресу його електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року, а також наданий адвокатом Васильєвим П. С. доказ отримання ним копії оскаржуваної постанови апеляційного суду свідчать про поважність причин пропуску вказаного строку та наявність підстав для його поновлення. Тому клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Васильєва П. С. необхідно задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Васильєв П. С. також заявив клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на те, що відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» («Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania»), «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Наведені адвокатом Васильєвим П. С. обставини не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки він не надав доказів на підтвердження того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 , а її майновий стан на день звернення з касаційною скаргою перешкодив їй сплатити судовий збір у встановлених законодавством порядку і розмірі.

Таким чином, в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Васильєва П. С. про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги необхідно відмовити.

Посилання заявника на пункт 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» і доводи касаційної скарги про відсутність правових підстав для сплати судового збору за подання касаційної скарги в цій категорії справ, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду фізичною особою становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали. Тому за подання апеляційних та касаційних скарг на ухвали, винесені за результатами розгляду скарг щодо оскарження рішень, дій (бездіяльності) органів державної виконавчої служби, сплачується судовий збір.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс18), від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 (провадження № 12-66гс18), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі №752/7347/16-ц (провадження № 61-10168сво18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Враховуючи наведене, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481 грн.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, враховуючи, касаційна скарга в цій справі була подана в електронній формі, через підсистему «Електронний суд», заявнику необхідно оплатити її судовим збором в розмірі 396,96 грн (2 481 х 0,2 х 0,8).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 396,96 грн має бути перерахований або внесений за реквізитами: ГУК у м. Києві/Печерс. р?н/22030102, код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Васильєва П. С. необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 136, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Васильєва Павла Сергійовича про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року.

Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Васильєва Павла Сергійовича про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Васильєва Павла Сергійовича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2022 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук