ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3571/21
провадження № 2/753/444/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.,

при секретарі Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної м.Києві державної адміністрації про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної м.Києві державної адміністрації, в якому просить суд визнати право спільної сумісної власності на садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, загальною площею 204 кв.м., за подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_6 , про що зроблено відповідний актовий запис № 927. До моменту реєстрації шлюбу,у 1997 році у ОСОБА_6 та ОСОБА_2 народився син, ОСОБА_4 , а під час перебування сторін у шлюбі народилася донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року шлюб було розірвано.

За час перебування у шлюбі з ОСОБА_6 ними було побудовано садовий будинок під номером АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, загальною площею 204 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 колишній чоловік ОСОБА_6 помер. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його рідні діти, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

28 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя на майно, яке залишилося після смерті її колишнього чоловіка, ОСОБА_6 , а саме на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. відмовлено у вчинені нотаріальної дії: посвідчені (видачі) ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що ОСОБА_2 не надала жодного документа, який би підтверджував факт набуття за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 у спільну сумісну власність зазначеного садового будинку. Зазначає про те, що державна реєстрація права власності на спірний садовий будинок була проведена 23 червня 2020 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 214398588. Посилається на те, що реєстрація права власності на спірне майно жодним чином не спростовує презумпцію спільної сумісної власності, адже майно набуто сторонами у шлюбі, проте таке право не визнається ОСОБА_3 . З метою захисту своїх прав звернулася до суду з позовом.

Ухвалою суду від 11 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

07 квітня 2021 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона, заперечуючи проти позову, зазначає про те, що жодного належного доказу того, що вказаний садовий будинок був дійсно збудований в період перебування ОСОБА_2 у шлюбі з її батьком та побудований за спільні кошти подружжя позивачем не надано. При цьому, державна реєстрація права власності на садовий будинок за її батьком здійснена 23 червня 2020 року, згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі довідки серія та номер: 87, виданий 05.05.2020, видавник: ОК «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3»; довідка про показники, серія та номер: 1223, виданий 17.06.2020, видавник: Асоціація «Авітор-Буд». Згідно наявних відомостей, які містяться в документах, на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності на будинок, а також наявного на даний час технічного паспорту на будинок, зазначено, що будинок побудовано у 1991 році, а відповідно дане майно було набуто батьком раніше, ніж було зареєстровано 22 вересня 2000 року шлюб із позивачем, а відтак, дане майно не є спільно нажитим майном подружжя, яке підлягає розподілу. Звертає увагу на те, що відповідно до технічного паспорту на будинок, виготовленого на замовлення її батька у 2020 році рік забудови будинку - 1991, що також підтверджується довідкою будівельної компанії Асоціація «Авістор-Буд» № 1223 від 17.06.2020 року.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 зазначає, що будинок, який є предметом позову не міг бути побудований у 1991 році, оскільки її чоловік став членом товариства «Стадне» з 05.08.2004 року згідно свідоцтва № НОМЕР_1 та реєстраційним номером № 1-П-1. Того ж дня позивач - ОСОБА_2 також стала членом садово-дачного товариства «Стадне», що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 та реєстраційним № 2-п-1. У зв`язку з перереєстрацією ГО ТІЗ «Стадне» на СДТ «Стадне» та на підставі рішення загальних зборів членів СДТ від 22 жовтня 2004 року членство ОСОБА_6 у товаристві перереєстровано. Садовий будинок АДРЕСА_3 побудований подружжям господарчим способом у 2002 році, що підтверджується довідкою СДТ «Стадне» № 221-П-1 від 30.12.2011 року. Вказане підтверджується копією технічного паспорту, виготовленого у 03.02.2012 році та заявами на переказ готівки від 01.03.2021 та 31.01.2012 року з призначенням платежу: Київське міське бюро технічної інвентаризації права власності на об`єкти нерухомого майна АДРЕСА_4 . В подальшому подружжя проводило в будинку ремонтні роботи, а в 2012 році ОСОБА_6 розпочав процес введення будинку в експлуатацію, проте не закінчив його у зв`язку із хворобою. Крім того, зазначає, що відповідно до положень Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Таким чином, виникає логічна послідовність у зазначенні у технічному паспорті від 2020 року роком виготовлення будинку саме 1991 рік, оскільки в такому випадку ОСОБА_6 звільнявся від перешкод у введенні об`єкту нерухомості в експлуатацію та реєстрацію права власності на нього. Оскільки дозвільні документи зокрема щодо початку виконання будівельних робіт та їх закінчення особою до відповідних органів не подавалися.

У запереченнях до поданої позивачем відповіді на відзив ОСОБА_3 зазначає про те, що той факт, що у 2012 році батько намагався узаконити будівництво даного будинку та ввести його в експлуатацію ніяким чином не спростовує того, що вказаний будинок був фактично побудований значно раніше, ще у 1991 році та ніяким чином не доводить того, що він був побудований саме в період перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 01 червня 2021 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу.

У зв`язку із відсутністю оплати за виконання експертизи ухвала суду від 01.06.2021 року залишена без виконання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Пояснила суду в 2000 році після укладення шлюбу подружжя придбало дві земельні ділянки на Осокорках за 8 000 доларів США. Оформили ці ділянки одну на позивача, іншу на ОСОБА_6 , стали членами СДТ «Стадне». Дані земельні ділянки були без будь-якої забудови. З 2002 року почали заливати фундамент, стіни будинку були зведені у 2004 році, в якому вже фактично була готова коробка будинку. У 2008 році зробили скважину і посадили садок біля будинку. У 2010 році почали планувати проведення газопостачання, однак його так і не провели до масиву. Фактично провели до будинку тільки електрику. Також у будинку були зроблені внутрішні роботи, стіни зроблені під сатенгіпс. На вихідні ми туди їздили разом. Кожного року обробляли землю, мали город. ОСОБА_3 ніколи до смерті батька не була в цьому будинку.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, направили на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та його представників суд ураховує наступне.

Відповідно до статті 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні режимі відео конференції; необхідність витребування нових доказів; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи без її участі, дала особисті пояснення.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Звертаючись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи представник відповідача адвокат Кравченко О.П., незважаючи на те, що дата судового засідання, призначеного на 14 грудня 2022 року була узгоджена між учасниками справи завчасно, в судове засідання не з`явилася, оскільки приймала участь у іншій справі. Однак, така обставина як зайнятість у розгляді іншої справи не може вважатися поважною причиною для відкладення судового засідання. За таких підстав, суд розцінює такі дії представника відповідача та відповідача, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, та враховуючи стадію розгляду справи, вважає за можливе слухати справу за відсутності ОСОБА_3 та її представника.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви з проханням слухати справу без їх участі.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, дійшов до наступного висновку.

За правилами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 22 вересня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 927.

До моменту реєстрації шлюбу, у 1997 році у ОСОБА_6 та ОСОБА_2 народився син, ОСОБА_4 , а під час перебування сторін у шлюбі народилася донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року шлюб було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 839. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його рідні діти, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

28 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя на майно, яке залишилося після смерті її колишнього чоловіка, ОСОБА_6 , а саме на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, загальною площею 204 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. відмовлено у вчинені нотаріальної дії: посвідчені (видачі) ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя на садовий будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_1 для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що ОСОБА_2 не надала жодного документа, який би підтверджував факт набуття за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 у спільну сумісну власність зазначеного садового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що будівництво садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 здійснено під час подружнього життя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 господарчим способом у 2002 році, що підтверджується довідкою СДТ «Стадне» № 221-П-1 від 30.12.2011 року, а також копією технічного паспорту на садовий будинок від 03.02.2012 року, виготовленого на замовлення ОСОБА_6 . Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до Розпорядження № 2008 від 29.09.1998 року було передано земельну ділянку садово-дачному товариству «Стадне» у мкр. Осокорки у Дарницькому р-ні м. Києва.

ОСОБА_6 став членом товариства «Стадне» з 05.08.2004 року згідно свідоцтва № НОМЕР_1 та реєстраційним номером № 1-П-1. Того ж дня позивач - ОСОБА_2 також стала членом садово-дачного товариства «Стадне», що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 та реєстраційним № 2-п-1.

У зв`язку з перереєстрацією ГО ТІЗ «Стадне» на СДТ «Стадне» та на підставі рішення загальних зборів членів СДТ від 22 жовтня 2004 року членство ОСОБА_6 у товаристві перереєстровано.

Державна реєстрація права власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 була проведена 23 червня 2020 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 214398588. Підстава для державної реєстрації: довідка,серія та номер 87, виданий 05.05.2020, видавник: ОК «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3»; довідка про показники, серія та номер: 1223, виданий 17.06.2020, видавник:Асоціація «Авістор-Буд».

Свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що він з бригадою з п`яти чоловік займався будівництвом даного садового будинку. Спочатку на земельній ділянці нічого не було, був пустир. ОСОБА_6 завозив землю. Будівництво будинку починали з фундаменту, зробили перекриття, потім ОСОБА_6 забрав нас на інший об`єкт, а весною ми продовжили, вигнали коробку. Будували приблизно з 2004 по 2006-2007 роки. ОСОБА_6 будував цей будинок для своєї сім`ї. Оксану знаю, вона приїзжала на будівництво. Літом була частіше, займалася городом, поводила себе як власниця.

Свідок ОСОБА_2 повідомила суду, що приблизно в 2000 році ОСОБА_6 запропонували землю на Осокорках за дві ділянки по 10 соток - 8 000 доларів США, ми погодилися. Придбали за спільні кошти земельні ділянки, а нам видали членські книжки членів кооперативу. Спочатку ОСОБА_6 завозив на ділянку чорнозем, а я займалася городом. У Васі була бригада, яка будувала будинок. Будівництво почалося під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6 приблизно у 2002 році. В 2012 році зробили техпаспорт на будинок. В будинку не було опалення, але було світло. Використовували цей будинок для літнього відпочинку. За весь цей час ОСОБА_3 ніколи в будинку не було.

Відповідно до Висновку експерта № ED -1727-1-1948.22 за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження від 25 січня 2022 року, складеного судовим експертом Комашко Р.В., попередженого про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, фактичний технічний стан будинку АДРЕСА_4 , відносить його до категорії технічного стану «2» - задовільний та має фізичний знос основних конструктивних елементів, який в більшості відповідає періоду будівництва з 2002 по 2012 роки, відповідно його побудови вказаному у технічному паспорті, тобто 2002 року.

Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Виходячи з положень статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Режим спільної сумісної власності подружжя означає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

При визначенні розміру частки дружини та чоловіка у спільному майні подружжя вважається, що частки кожного з подружжя є рівними, як це закріплено у нормі статті 70 СК України.

За змістом частини першої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

У даній справі, фактичні обставини справи на підставі наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вказують на те, що спірний об`єкт нерухомого майна - садовий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, був побудований в період шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , а відтак суд визнає спірне майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, такі обставини не спростовані відповідачем ОСОБА_3 жодними належними та допустимими доказами.

Суд відхиляє, як безпідставні, доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що спірний садовий будинок побудований ОСОБА_6 в 1991 році, тобто до шлюбу з позивачем ОСОБА_2 , з огляду на те, що будь-яких належних доказів будівництва будинку в 1991 році відповідачем не надано.

Суд критично оцінює довідку з будівельної компанії Асоціація «Авістор-Буд» № 1223 від 17.06.2020 року та дані технічного паспорту від 17.06.2020 року, внесені на підставі довідки № 1223 від 17.06.2020 року про те, що спірний садовий будинок побудований у 1991 році, оскільки зі змісту цієї довідки неможливо прийти до висновку, на підставі яких об`єктивних даних було зазначено дату будівництва - 1991 рік. Більш того, такі відомості спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

За змістом статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Отже, після розірвання шлюбу право позивача на 1/2 частку спірного майна не припинилось і не оспорювалось за життя іншим подружжям ОСОБА_6 .

Не свідчать про заперечення права ОСОБА_2 на набуте у період шлюбу спірне майно і дії ОСОБА_6 про реєстрацією права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після розірвання шлюбу, оскільки за змістом норми статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише визнанням державою вже набутого особою права, що спростовує доводи відповідача у відповідній частині.

За правилами статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах - частина 1 статті 1226 ЦК України.

Згідно з підпунктом 4.21. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом, нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.

Відповідно до підпунку 1.1. пункту 1 глави 11 розділу II Порядку у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Судом встановлено, що спірне майно належало подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, а тому приходить до висновку, що 1/2 частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив іншого, тобто, ОСОБА_2 , не входить до складу спадщини і не включається до спадкової маси.

Разом з тим, право ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільній сумісній власності подружжя не визнається спадкоємцем ОСОБА_3 .

Статтею 321 ЦК України гарантовано непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності - стаття 392 ЦК України.

На підставі досліджених доказів, з урахуванням зазначених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що спірний об`єкт нерухомого майна: садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 було побудовано ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_2 , а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними, презумпція спільності права власності подружжя на майно не спростована відповідачем ОСОБА_3 , а тому приходить до висновку про наявність правових підстави для задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Оскільки ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору відповідно до п.8.ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь держави в розмірі 12 405 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко Марія Василівна, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної м.Києві державної адміністрації про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, загальною площею 204 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частину садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, загальною площею 204 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір в сумі 12 405 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА