Провадження №2-п/522/102/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни про перегляд заочного рішення суду від 03.12.2021 року по справі №522/10912/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 03.12.2021 року позов ОСОБА_2 - задоволено.

17.10.2022 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гусельщикова М.А. звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 03.12.2021 року по зазначеній цивільній справі.

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення суду зазначено, що відповідач не з`явився у судове засідання, а також не подав відзив на позов, оскільки не отримував судову повістку та не знав про розгляд даної справи, що позбавило його можливості надати суду докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме копії матеріалів виконавчого провадження, що доказують відсутність обізнаності відповідача щодо наявності виконавчого провадження про стягнення аліментів, що підтверджує факт відсутності його вини у несплаті аліментів. Копію рішення суду від 03.12.2021 року було отримано представником відповідача лише 23.09.2022 року. Також в заяві зазначено, що у суду не було підстав ухвалювати заочне рішення по справі, оскільки відповідач не був обізнаний про наявність судового наказу про стягнення аліментів, на підставі якого було відкрито виконавче провадження та за яким утворилась заборгованість по сплаті аліментів, що й стало підставою для звернення позивачки до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Крім того, судовий наказ про стягнення аліментів від 20.09.2019 року представником відповідача було отримано у приміщенні суду лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 01.04.2022 року. Таким чином, ОСОБА_1 не був обізнаний на наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів, про наявність виконавчого провадження, у зв`язку з чим вважає, що вина відповідача у прострочені сплати аліментів відсутня. Вважає, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене без повного та всебічного з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для справи, без проведення в судовому засіданні належного дослідження та оцінки доказів, які мають істотне значення для вирішення справи по суті. Також у заяві представник ОСОБА_1 просила суд поновити йому строк для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Матеріали заяви разом зі справою суддя отримала 18.10.2022 року.

Ухвалою суду від 24.10.2022 року заяву представника ОСОБА_3 адвоката Гусельщикової М.А. про перегляд заочного рішення було призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.11.2022 року.

У судове засідання призначене на 02.11.2022 року ОСОБА_1 не з`явився, представник - адвокат Гусельщикова М.А. на електронну адресу суду надала заяву, в якій заяву про перегляд заочного рішення підтримала, просила задовольнити, справу просила розглядати за відсутністю сторони заявника.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, представник - адвокат Баган К.Ю. на електронну адресу суду надала клопотання про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладено на 24.11.2022 року.

У судове засідання призначене на 24.11.2022 року ОСОБА_1 не з`явився, був сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, 24.11.2022 року адвокат Баган К.Ю. надала до суду відзив, згідно якого просила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заочного рішення, посилаючись на те, що докази, на які ОСОБА_1 посилається в заяві, не мають істотного значення для правильного вирішення справи. Також надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

В обґрунтування відзиву зазначила, що заявник у своїй заяві посилається на те, що у період з 2011 по 2019 рік дитина постійно проживала з Відповідачем та перебувала на його повному матеріальному утриманні, а позивач, як мати не приймала участі у вихованні, фізичному та духовному розвитку дитини, проте зазначене було спростовано доказами та поясненнями, наданими позивачкою. Зазначила, що в 2012 році шлюб між сторонами був розірваний, після розірвання шлюбу, позивачка не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки за усною домовленістю між ними, дитина проживала один тиждень з Позивачем, наступний тиждень з Відповідачем (почергово). З 2017 року Відповідач почав перешкоджати спілкуванню дитини з Позивачем. Позивач з цього приводу зверталась з заявою до правоохоронних органів (Заява на ім`я начальника Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області та відповідні пояснення Позивача додаються до цього відзиву). Позивач звернулась до Органу опіки та піклування для визначення місця проживання дитини разом з нею. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування від 02.04.2018 року вих. №01-11/134/2 місце проживання дитини визначено разом з Позивачем. Під час прийняття рішення, комісією були враховані інтереси та потреби дитини, а також бажання хлопчика проживати разом з Позивачем. Таким чином, з 2012 по 2017 рік Позивачка приймала учать у матеріальному утриманні та вихованні дитини, як і Відповідач, а з 2018 року дитина почала проживати з позивачкою та знаходилась на повному матеріальному її утриманні. Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення стверджує, що з 2019 року він, як батько завжди допомагав матеріально дитині та приймав участь у його вихованні, проте належних доказів не надає. Натомість відповідно до Висновку органу опіки та піклування від 02.04.2018 року вих. №01-11/134/2 місце проживання дитини було визначено разом з Позивачкою, яка повне матеріальне утримання дитини здійснювала самостійно. Вважає твердження Відповідача про те, що доказом, який має істотне значення для правильного вирішення справи є матеріали виконавчого провадження, а йому не направлялась постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, таким, що не відповідає дійсності. Про відкриття виконавчого провадження Відповідача було повідомлено належним чином, шляхом направлення листа за адресою зареєстрованого місця проживання, лист повернувся до виконавчої служби з відміткою «повернено», що свідчить про те, що Відповідач відмовився отримати лист. Зазначене підтверджується копією конверта, який міститься в матеріалах виконавчого провадження та поясненнями державного виконавця наданими слідчому в рамках кримінального провадження №0000143 за ч.1 ст.164. Також вважає, що твердження Відповідача про те, що він не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження у відношенні нього та це свідчить про відсутність його вини у сплаті аліментів, не є доказом, який має істотне значення для правильного вирішення справи. Відповідач посилається на п.22 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яким передбачено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти та утворення заборгованості з незалежних від нього причин, Відповідач суду не надав. Твердження Відповідача про те, що факт необізнаності Відповідача про наявність виконавчого провадження та судового наказу встановлено Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 13.05.2022 року по справі 522/4047/22, а Постанова має значення для розгляду цієї справи, не є доказом по зазначеній справі, оскільки вищевказана постанова від 13.05.2022 року винесена у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП. Постановою державного виконавця ВП№60224781 від 16.06.2020 стосовно Відповідача було встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Питання щодо обізнаності Відповідача про виконавче провадження не було предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення №522/4047/22 та такий факт судом не встановлювався, а отже Постанова не має преюдиційного значення для розгляду цієї заяви. Вважає, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів, які можуть бути підставою для перегляду оскаржуваного заочного рішення суду та можуть мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд, враховуючи розумні строки розгляду заяви, суд вважає можливим розглянути заяву у відсутності сторін згідно ст.287 ЦПК України.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з постійними, триваючими екстреними відключеннями електропостачання в Приморському районному суді м.Одеси, періодичним включенням світла та незначний проміжок часу, під час якого суддею в залі судових засідань розглядались справи, повний текст судового рішення виготовлено 12.12.2022 року.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 03.12.2021 року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за період з 01 вересня 2019 року по 01 лютого 2021 року за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 19 030,00 (дев`ятнадцять тисяч тридцять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування судових витрат (витрат на правничу допомогу адвоката) у розмірі 2 000,00 (дві тисячі) гривень.

В заяві представник ОСОБА_1 адвокат Гусельщикова М.А. посилається та те, що заявник не був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Про існування рішення суду дізнався з виконавчого провадження, в рамках якого державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

З матеріалів справи вбачається, що суд правильно викликав відповідача за місцем його реєстрації, а саме, за адресою: АДРЕСА_1 , проте поштова кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, поштова кореспонденція (судові повістки про виклик до суду та рішення суду) направлялися відповідачу за належною адресою його реєстрації (а.с.33, 49-50, 56, 62).

Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду від 03.12.2021 року.

Проте, суд звертає увагу на те, що заочне рішення суду від 03.12.2021 року розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто рішення суду є доступними для ознайомлення. Таким чином рішення суду було у загальному доступі ще з 06.12.2021 року.

Відповідно до ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Таким чином суд вважає що зазначене свідчить про належне повідомлення заявника про розгляд судом вказаних заяв.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК.

До заяви про перегляд заочного рішення заявником не надано суду належних та допустимих доказів, які можуть бути підставою для перегляду оскаржуваного заочного рішення суду та можуть мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з заяви представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, заявником крім необізнаності щодо результатів розгляду справи, інших обґрунтованих доказів для скасування заочного рішення від 03.12.2021 року суду не було надано, також не зазначено і не надано інших суттєвих обставин, які судом не було враховано.

Крім того з постанови Приморського районного суду від 13.05.2022 року справа №522/4047/22, на яку посилається заявник-відповідач, вбачається, що він на момент винесення судом постанови знав про існування тимчасового обмеження у праві керуванням автомобілем, у зв`язку з виконавчим провадженням. Проте з заявою про перегляд звернувся лише 17.10.22 року.

Відповідно до ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

З урахуванням наведеного вище суд вважає, що відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України підстави для скасування заочного рішення відсутні, у зв`язку з чим заява підлягає залишенню без задоволення.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Гусельщикової М.А. про перегляд заочного рішення суду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76, 81, 89, 95, 223, 247, 258-261, 268, 287, 353-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни про поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення відмовити.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни про перегляд заочного рішення суду від 03.12.2021 року по справі №522/10912/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили із моменту проголошення

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 12.12.2022 року.

Суддя Домусчі Л.В.