Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 752/11960/20
Номер провадження 22-ц/824/6338/2022
Головуючий у суді першої інстанції О.М. Луценко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
18 травня 2022 року місто Київ

Справа №752/119608/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

заявник приватний виконавець виконавчого округу м. Києва

Лисенко Сергій Олексійович

заінтересована особа ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 13 січня 2022 року, постановленуу складі судді Луценка О.М., в приміщенні Оболонського районного суду м.Києва, -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження боржнику за виконавчим провадженням ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань по виконавчому документу - виконавчому листу, виданому Оболонським районним судом м. Києва 26.04.2017 у справі №756/13219/16.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП №60900775 з примусового виконання виконавчого листа №756/13219/16-ц від 26.04.2017, виданого Оболонським районним судом м. Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 559 533,85 грн, виконавче провадження по якому відкрито 17.12.2019. Проте станом на дату звернення до суду із поданням рішення боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, отже вона має невиконані зобов`язання на території України, які не виконує, у зв`язку з чим приватний виконавець просить обмежити у праві виїзду за межі України боржника.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.Ю. про тимчасове обмеження виїзду боржника за межі України задоволено. Встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту виконання нею своїх зобов`язань за виконавчим листом №756/13219/16-ц, виданим 26.04.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 559 533,85 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання приватного виконавця, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали, порушення судом норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення справи.

В обґрунтування зазначила, що суд безпідставно розглянув подання у відсутність приватного виконавця, що унеможливлює належне доведення приватним виконавцем, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, обставин необхідності тимчасового обмеження конституційного права боржника ОСОБА_1 на виїзд за межі України. Суд не взяв до уваги перебування під доглядом боржника літньої матері - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що унеможливлює виїзд боржника за межі України. Також ОСОБА_1 наголошує на тому, що в Україні перебуває її син ОСОБА_4 , який бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Збройних сил Міністерства оборони України. Крім того зазначила, що суд не взяв до уваги наявність у її власності об`єктів нерухомого майна, звернення стягнення на які може задовольнити повністю або частково вимоги стягувача у вказаному виконавчому провадженні. Вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що боржник ухиляється і може може ухилятися від виконання своїх зобов`язань в межах виконавчого провадження АСВП №60900775 шляхом виїзду за межі України.

Представник стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві, оскаржувану ухвалу суду просив залишити без змін як законну і обґрунтовану.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко С.О. та боржник ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від вказаних осіб не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності приватного виконавця та боржника, з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України. Їхня неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника стягувача ОСОБА_5 , перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, задовольняючи подання приватного виконавця суд першої інстанції вбачав факт умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання боргових зобов`язань, що повністю підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О. перебуває виконавче провадження АСВП №60900775 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва 26.04.2017 у справі №756/13219/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 553 993,91 грн та судових витрат у розмірі 5 539,94 грн.

Виконавче провадження №60900775 відкрито постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенком С.О. 17.12.2019. До вказаної дати виконавчий лист також перебував на виконанні з 2017 року і станом на час звернення приватного виконавця до суду з даним поданням жодної копійки заборгованості боржник ОСОБА_1 стягувачу ОСОБА_2 не сплатила.

Так, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно частин 1 та 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні

Тобто законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Отже, право державного чи приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Під ухиленням розуміються такі діяння або бездіяльність боржника, які полягають у навмисному або іншому свідомому невиконанні ним обов`язку по виконанню рішення суду.

З наданих приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенком С.О. матеріалів та пояснень боржника ОСОБА_1 вбачається, що остання обізнана, як про судове рішення від 28.02.2017, ухвалене Оболонським районним судом м. Києва у справі №756/13219/16 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 553 993,91 грн та судових витрат у розмірі 5 539,94 грн, так і про його примусове виконання, проте, до приватного виконавця не з`являється, декларацію про доходи приватному виконавцю не подала, з 2017 року не здійснює заходи, спрямовані на погашення наявної у неї перед ОСОБА_2 заборгованості.

Також приватним виконавцем було з`ясовано, що боржник ОСОБА_1 20.01.2019 знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . При здійсненні виходів приватного виконавця за вказаною адресою ОСОБА_1 у квартирі не було, двері ніхто не відчиняв, що підтверджується актами від 12.02.2020, 20.05.2020. На виклики приватного виконавця Мотрич А.Т. не з`являється. Про фактичне місце проживання боржник приватного виконавця не повідомляла.

Боржником вказані обставини спростовані не були.

Судом також встановлено, що приватним виконавцем було направлено запити до відповідних органів з метою з`ясування джерел доходів боржника, наявності у останньої майна, на яке може бути звернено стягнення, винесено постанови про арешт майна та коштів боржника.

Наявне у боржника ОСОБА_1 нерухоме майно: земельна ділянка та житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 передане у власність стягувача ОСОБА_2 , проте вартість такого майна не покриває повністю розмір заборгованості, наявний у боржника перед стягувачем.

Погашення заборгованості ОСОБА_1 у грошовому еквіваленті на протязі близько п`яти років не здійснювалося зовсім, що підтверджує ухилення боржника від виконання судового рішення та може слугувати підставою для обмеження її права на виїзд за кордон.

Так, відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (пункт 5).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження особи у виїзді за межі України можливе у разі, якщо вони передбачені законом і є необхідними для захисту прав та свобод інших осіб.

Передбачені у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» обмеження у праві виїзду за межі України є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень ч. 5 ст.19 цього Закону боржник зобов`язаний:1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 цього Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу рішення суду не виконує, не здійснила жодного платежу на погашення заборгованості, не подала приватному виконавцю декларацію про доходи, відомості щодо дійсної адреси проживання, що свідчить про її ухилення від виконання рішення суду.

За таких обставин, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України ґрунтується на законі та є необхідним для захисту прав стягувача.

Апеляційна скарга не містить обґрунтувань, щодо належного виконання ОСОБА_1 свого обов`язку, передбаченого ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». У той же час, доказів добровільного виконання рішення суду боржник не надала.

Крім того, як убачається із матеріалів справи боржник є здоровою та працездатною особою, будь-яких доказів, які свідчать про неможливість працевлаштування з метою отримання заробітку, не надає та дій, спрямованих на виконання рішення суду не здійснює, оскільки на даний час рішення суду не виконано взагалі. Після задоволення судом першої інстанції подання виконавця боржником також не надано доказів з`явлення до виконавця, подання декларації, сплати заборгованості повністю або частково тощо.

Таким чином, жодних обставин, які свідчать про добросовісне виконання боржником рішення суду чи намагання його виконати та наявності перешкод для такого виконання, судом не встановлено.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 також не зазначила, яким чином тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України призведе до порушення її прав та не надала доказів необхідності виїзду за кордон, а навпаки зазначила, що наміру виїжджати за кордон в неї немає, оскільки вона доглядає за своєю матір`ю та її син перебуває на службі в Збройних силах України.

Доводи апеляційної скарги про те, що приватним виконавцем не вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення, а саме не звернуто стягнення на належне їй нерухоме майно також не заслуговують на увагу суду, оскільки приватним виконавцем здійснено виконавчі дії щодо передачі стягувачу об`єктів нерухомого майна, належних на праві власності ОСОБА_1 . Та обставина, що ОСОБА_2 не оформив у визначеному законом порядку право власності на вказане нерухоме майно за собою не свідчить про невиконання приватним виконавцем дій з примусового виконання судового рішення. Боржник при цьому повинна врахувати, що вартість належної їй земельної ділянки та житлового будинку є набагато нижчою за розмір заборгованості за договором позики.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведення належними доказами факту ухиляння ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, покладеного на неї рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та фактично зводяться до незгоди з діями приватного виконавця, направленими на виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не містить поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Разом з цим, сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання; говорити про щось інше.

Отже, з погляду на словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Встановлення наявності зобов`язання у боржника, в даному випадку грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості, та факту ухилення останньої від її виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань.

Якщо боржник протягом тривалого часу не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме, до виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду ОСОБА_1 мала сплатити 559 533,85 грн, однак такого зобов`язання не виконала зовсім. Отже, рішення суду починаючи з 2017 року нею не виконано, грошові кошти, стягнуті на користь ОСОБА_2 не сплачено, при цьому відсутні докази наявності об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду понад п`ять років.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно розглянув подання у відсутність приватного виконавця колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Матеріали справи містять відомості про отримання приватним виконавцем Лисенком С.О. судового повідомлення про розгляд районним судом поданого ним подання разом з матеріалами виконавчого провадження 13.01.2022 (а.с.118).

Крім того, із протоколу судового засідання від 13.01.2022 вбачається, що ОСОБА_1 була присутня у судовому засіданні та на питання суду про можливість розгляду подання у відсутні приватного виконавця покладалася на розсуд суду та жодних заперечень не вказала (а.с.126).

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині є надуманими, розгляд подання приватного виконавця за його відсутності жодним чином не порушує процесуальні права божника за виконавчим провадженням.

Отже, скаржник не довела обставини, на які посилалася як на підставу для задоволення апеляційної скарги та ухвалення судового рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала. Твердження про те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального закону є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у відмові приватному виконавцю у задоволенні подання про тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань по виконавчому документу, виданому Оболонським районним судом м. Києва 26.04.2017 у справі №756/13219/16, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення витрати боржника по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 19 травня 2022 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна