КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний номер справи: 759/9406/22 Головуючий у суді першої інстанції: Ул`яновська О.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
при секретарі Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє - адвокат Корнієнко Андрій Андрійович на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року за заявою адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У Святошинський районний суд міста Києва звернувся адвокат Корнієнко А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту народження дитини, у якій просив суд встановити факт народження дитини жіночої статі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сімферополь, АР Крим, Україна, а також встановити дані про батьків дитини: мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України; батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.
Заявлені вимоги мотивував тим, що встановлення факту народження необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє - адвокат Корнієнко А.А., оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, навели обставини, які зазначені в заяві, вказали на те, що встановлення факту народження необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. Інформація про народження громадянина України має бути внесена до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану в Україні.
В апеляційній скарзі також зазначили, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України», ч. 1 ст. 144 СК України, Конвенції про права дитини, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України», а також практику Європейського суду з прав людини.
Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Разом із тим, рішення суду першої інстанції, даним вимогам закону не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє - адвокат Корнієнко А.А., про встановлення факту народження дитини, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження даного факту заявниками не доведено, що він не має належних документів для здійснення державної реєстрації народження в органі ДРАЦС і відповідно не мають можливості зареєструвати народження особи у компетентних органах України, при цьому, законом визначено інший порядку їх встановлення.
Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів громадянина України (а.с. 6-12), та довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 13-14).
Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 02 лютого 2013 року укладено шлюб, який зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 29 (а. с. 15).
Копії медичного свідоцтва про народження, виданого органом «Министерство здравоохранения Российской Федерации ГБУЗ РК «Симферопольський КРД № 2» на ім`я ОСОБА_1 , підтверджується те, що пологи відбулись 10 березня 2022 року, народжено дитину жіночої статі (а.с. 16-17).
Народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за місцем проживання батьків дитини у м. Сімферополі, у відділі РАГС Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим та видано свідоцтво про народження дитини, в якому зазначено місце народження: м . Сімферополь , Республіка Крим, Російська Федерація (а.с. 18).
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У ст. 293 ЦПК України вказано, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Питання особливостей здійснення провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначенні положеннями статті 317 ЦПК України.
Так, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України, незалежно від місця проживання заявника.
Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Копія судового рішення, видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.
З наведеного вбачається, що згадані положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.
При цьому слід звернути увагу, що згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Отже, посилання суду першої інстанції на те, що доказів про звернення заявників до органів реєстрації актів цивільного стану в Україні, з метою реєстрації народження, та йому у реєстрації було відмовлено є безпідставними.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що на підтвердження даного факту, заявниками не доведено, що він не має належних документів для здійснення державної реєстрації народження в органі ДРАЦС, колегія суддів вважає помилковим.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не може вважатися законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення.
Вирішуючи по суті заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє - адвокат Корнієнко А.А., про встановлення факту народження, апеляційний суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Статтями 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції, та законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Для цілей цього Закону, тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.
У ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказано, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Пунктом 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236; б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою.
Згідно вимог ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини, а за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
У відповідності положень ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.
За приписами ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.
Так, під час розгляду даної категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини, викладених у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozеr v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), в яких, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.
Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.
На підтвердження факту народження дитини, заявниками надано копію медичного свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого органом «Министерство здравоохранения Российской Федерации ГБУЗ РК «Симферопольський КРД № 2» на ім`я ОСОБА_1 , з якого вбачається, що пологи відбулись 10 березня 2022 року, народжено дитину жіночої статі, а також копію свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження - Російська Федерація, Республіка Крим, м. Сімферополь, батьки: « ОСОБА_1 », « ОСОБА_2 ».
Колегія суддів також враховує, що згідно Конвенції про права дитини, в ст. 7, зазначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, апеляційний суд приймає зазначені докази як належні та допустимі.
Таким чином, оскільки законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини шляхом звернення до суду і заявниками доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України, апеляційний суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту народження дитини знайшла своє підтвердження під час апеляційного перегляду та підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення заяви.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє - адвокат Корнієнко Андрій Андрійович, задовольнити
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким заяву адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини задовольнити.
Встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сімферополь, Автономної Республіки Крим, Україна у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України; та батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар