Провадження № 2/761/5300/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

07.09.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики від 01.06.2021 р. в сумі 8000,00 дол. США, три проценти річних в сумі 1,32 дол. США та зазначити в резолютивний частині рішення про стягнення трьох відсотків річних до моменту повного виконання рішення суду.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.06.2021 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 8000,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану суму до 01.09.2021 р. Разом з тим, у визначений вказаним договором строк грошові кошти відповідачем у добровільному порядку позивачу повернуті не були. Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь боргу за договором позики в сумі 8000,00 дол. США, трьох процентів річних в сумі 1,32 дол. США, а також судових витрат.

Ухвалою від 06.12.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла письмова заява його представника, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав.

Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 01.06.2021 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 8000,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану суму до 01.09.2021 р.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що отримані грошові кошти відповідач у визначений в договорі позики строк не повернув, у результаті чого станом на 23.11.2022 р. має борг перед позивачем в сумі 8000,00 дол. США.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача, наведеного ним у позовній заяві, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання в сумі 8000,00 дол. США за період з 02.09.2021 р. до 03.09.2021 р. три проценти річних складають 1,32 дол. США.

За таких обставин, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, умови якого позивачем були виконані, шляхом надання відповідачу грошових коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про стягнення боргу та трьох процентів річних є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 8000,00 дол. США та три проценти річних в сумі 1,32 дол. США.

Щодо вимоги позивача про зазначення в рішенні суду про стягнення трьох процентів річних до моменту повного виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Частиною 11 цієї статті визначено, що остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Водночас, при вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З врахуванням викладених норм закону та практики Європейського Суду з прав людини, суд з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за можливе зазначити про нарахування трьох процентів річних у період з 04.09.2021 р. до моменту виконання рішення з врахуванням вимог законодавства України, що регулюють таке нарахування (ст. 625 ЦК України).

Отже, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання даного рішення, починаючи з 04.09.2021 р. і до моменту його виконання, необхідно здійснювати нарахування процентів за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого Кияницею М.А.; 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ОСОБА_2 ; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і отриману суму стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 911/4242/15, зауважив, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт.

Окрім цього, Верховний Суд наголосив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

12.05.2020 р. Велика Палата Верховного Суду ухвалила рішення у справі № 904/4507/18, де висловила наступну правову позицію: домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19.10.2000 р. у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру.

За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини».

Отже, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, тому відповідно підлягають стягненню на користь позивача, який поніс вказані витрати під час розгляду даної справи, з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 39000,00 грн., що підтверджені належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2162,33 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8001,32 (вісім тисяч один) долар США 32 центи, з яких: 8000 (вісім тисяч) доларів США 00 центів - борг за договором позики; 1 (один) долар США 32 центи - три проценти річних, а також стягнути судові витрати в сумі 41162 (сорок одна тисяча сто шістдесят дві) грн. 33 коп., з яких: 2162 (дві тисячі сто шістдесят дві) грн. 33 коп. - витрати по сплаті судового збору; 39000 (тридцять дев`ять тисяч) грн. 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання даного рішення, починаючи з 04.09.2021 р. і до моменту його виконання, здійснювати нарахування процентів за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого Кияницею Маргаритою Анатоліївною; 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ОСОБА_2 ; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: