Справа № 442/3297/21 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/293/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Матяш С.І.,

з участю представника апелянта адвоката Подоляка Б.Р., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Даньківа О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Подоляка Богдана Романовича на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дрогобицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

в квітні 2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд з вказаним позовом, який мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . За життя батько заповіту не склав. Незважаючи на те, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , останні кілька років тимчасово проживає на території Швейцарської Конфедерації. Заяву про прийняття спадщини після свого батька поштовим відправленням позивачка подала 18 лютого 2021 року. Строк, встановлений статтею 1270 ЦК України пропустила з поважних причин, оскільки на початку березня 2020 року, тобто майже за три місяці до спливу строку на подання заяви про прийняття спадщини, вона захворіла, внаслідок чого в період з 06 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року була непрацездатна і, будучи звільненою внаслідок хвороби від роботи, перебувала на лікарняному. Тому змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх спадкових прав.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивачки адвокат Подоляк Б.Р.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем строк на прийняття спадщини пропущено з поважних причин, адже вона проживає за кордоном, за три місяці до закінчення строку для прийняття спадщини вона захворіла, а хвороба тривала до 31 серпня 2020 року, що підтверджується відповідними доказами, які долучені позивачем до матеріалів справи. Зазначає, що позивачка також не могла оформити заяву про прийняття спадщини в консульській установі, адже така знаходиться в іншому, відмінному від місця проживання позивачки, населеному пункті. При цьому, у зв`язку із пандемією COVID-19 прийом громадян України в консульській установі не здійснювався в період з 16 березня 2020 року по 22 травня 2020 року. Висновки суду про те, що позивачка могла надіслати заяву про прийняття спадщини нотаріусу чи консульській установі без засвідчення свого підпису на такій заяві, є однобічними, та не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом. Відтак, не можуть бути покладені в основу рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує, що у позивача до лютого 2021 року не було об`єктивної можливості подати відповідну заяву.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В квітні 2022 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому, з посиланням на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, міститься прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , та представників сторін у справі, які з`явились до суду апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог і підстав позову, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №332/3796/19 (провадження №61-10896св21) вказано, що «вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 посилалась як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини на її постійне проживання за межами України, а саме на території Королівства Данія, а також на те, що вона дізналась про смерть спадкодавця на початку 2015 року, проте приїхати до міста Маріуполя Донецької області вона не мала можливості, оскільки з 13 квітня 2014 року в України оголошено про початок антитерористичної операції. Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку). Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Згідно з пунктом 2.1. розділу IV Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у статтях 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів. Отже, позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування.»

У постанові Верховного Суду від 09 грудня 2021 року в справі № 464/4722/19 (провадження № 61-12878св21) вказано, що «позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, або подати заяву про прийняття спадщини, звернувшись до посадової особи консульської установи України у Чеській Республіці на підставі статті 38 Закону України «Про нотаріат», а тому саме по собі проживання позивачки за межами України (без доведення поважності інших причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини) не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.»

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2021 року у справі № 266/1761/17 (провадження № 61-7690св21).

Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин.

Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року №1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається встановлено:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (відтак, строк для подачі заяви про прийняття спадщини закінчився 22 травня 2020 року);

-його спадкоємцями за законом є сторони у справі;

-06 лютого 2020 року приватним нотаріусом Кекіс Г.С. заведено спадкову справу № 06/2020 (номер у спадковому реєстрі 65467872) після смерті ОСОБА_4 , на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, поданої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ;

-позивачка на день смерті ОСОБА_4 проживала, та проживає надалі на території Швейцарської Конфедерації, згідно посвідки на проживання, дійсної до 06 листопада 2022 року (дата в`їзду 08 грудня 2010 року);

-в період з 06 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року позивачка була тимчасово непрацездатною;

-в період з 16 березня 2020 року по 22 травня 2020 року прийом громадян України в Посольстві України у Швейцарській Конфедерації не здійснювався;

-позивачка документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , дата видачі 09 червня 2010 року, дата закінчення строку дії 09 червня 2020 року, а також паспортом № НОМЕР_2 , дата видачі 09 листопада 2020 року, дата закінчення строку дії 09 листопада 2030 року. Заява про обмін паспорта (закінчення терміну дії) була подана позивачкою до консульської установи 19 жовтня 2020 року;

-18 лютого 2021 року позивачка подала заяву про прийняття спадщини до Посольства України у Швейцарській Конфедерації;

-приватним нотаріусом Кекіс Г.С. ця заява отримана 10 березня 2021 року;

-12 березня 2021 року позивачці надано відповідь про необхідність звернення до суду з відповідним позовом, оскільки нею пропущено строк на прийняття спадщини;

-з вказаним позовом ОСОБА_3 звернулася 28 квітня 2021 року.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у позивачки були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, та обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Щодо мотивів скарги про те, що позивачка була позбавлена можливості подати заяву через відсутність у неї паспорта, строк дії якого закінчився 09 червня 2020 року, колегія суддів виходить з того, що з огляду на обізнаність про цей факт, а також час закінчення перебування її на лікарняному, враховуючи час звернення до консульської установи про його заміну (видачу нового), такі дії є явно недобросовісними, та не узгоджуються з її бажанням своєчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини. Підтвердженням цього є також те, що із заявою про прийняття спадщини до консульської установи позивачка звернулася через три місяці після видачі їй нового паспорта.

Вирішуючи клопотання представника позивача про неврахування під час розгляду справи практики розгляду Верховним Судом в аналогічних справах, а саме у справах № 315/714/19 і № 766/12921/20, колегія суддів виходить з того, що обставини у цих справах, а також у справі, що переглядається, не є тотожними, адже у цих справах позивачі проживали на території України, із заявами про прийняття спадщини звернулися через незначний проміжок часу після того, як відпали обставини, які перешкоджали подати їм заяву. У справі, яка переглядається, позивачка проживає за кордоном, із заявою про прийняття спадщини звернулася через півроку після того, як відпали обставини, що перешкоджали їй подати цю заяву.

Доводи апеляційної скарги, які є ідентичні мотивам пред`явленого позову, вірних висновків суду не спростовують.

У постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) та від 11 серпня 2021 року у справі № № 720/1079/19 (провадження № 61-14663св20) зроблено висновок, що «позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Отже, за обставин цієї справи Дрогобицька міська рада не є належним відповідачем за вимогами позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

У цьому зв`язку, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволення позову пред`явленого до Дрогобицької міської ради слід змінити, виклавши його мотиви у редакції постанови суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, в межах вимог пред`явлених до належних відповідачів, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення, в незміненій апеляційним судом частині, відсутні, тобто у цій частині таке слід залишити без змін. Тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, однак оскаржуване рішення підлягає зміні лише в частині підстав його ухвалення, а в решті таке залишається без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Подоляка Богдана Романовича задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Поновити дію рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич