Провадження № 2/686/942/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді: Чевилюк З.А.

за участі секретаря: Перун А.М.

за участі представника позивача МамрегиВ.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Уроди О.В.

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 06.07.2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, садового будинку від 31.07.2014 року, визнання права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1199 га, кадастровий номер :04:005:0305 та ? частину садового будинку, що знаходяться за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Ружичанська сільська рада, садівниче товариство «Роднічок». Вказані об`єкти нерухомого майна придбані позивачем та ОСОБА_4 під час шлюбу, та є спільною сумісною власністю.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 05.02.1982 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 Остапчук ОСОБА_5 помер. Згідно заповіту від 02.05.2018 року спадкоємцем ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_2

06.07.2018 року отримавши від приватного нотаріуса копії вищезазначених договорів, позивачка дізналась, що ОСОБА_4 без її згоди продав земельну ділянку та садовий будинок, який на ній був побудований під час їх спільного проживання.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1199 га, яка знаходиться за адресою:Хмельницька область, Хмельницький район, Ружичанська сільська рада, садівниче товариство «Роднічок», кадастровий номер :04:005:0305, посвідчений приватниим нотаріусом Грідіним С.О. є незаконним, порушує права та законні інтереси співвласника ОСОБА_3 , укладений всупереч вимогам ст.203 ЦК України, оскільки при його укладенні порушені вимоги ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України. ОСОБА_3 , будучи співвласником земельної ділянки автоматично стала співвласником побудованого на земельній ділянці садового будинку за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Ружичанська сільська рада, садівниче товариство «Роднічок»», відповідно до ст.ст.331,375 ЦК України. Оформлення договорів щодо відчуження вищевказаних об`єктів нерухомого майна без згоди ОСОБА_3 порушує її законні права та інтереси, а тому є незаконними.

Враховуючи вищевикладене, вважаючи порушеним свій майновий інтерес, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.

Позивачка та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволені. Відповідач та його представник позов заперечили, зауважили про пропущений строк позовної давності, обізнаність позивача про порушене право;подали письмовий відзив на позов, в якому просили відмовити у задоволені позову. Третя особа позов визнала та просила його задоволити.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили суду, що будинок за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Ружичанська сільська рада, садівниче товариство «Роднічок» був занедбаний, недобудований. Свідок ОСОБА_6 зауважила, що понад сім років ні позивач,ніхто з родини не навідувався до будинку та не здійснював ніяких будівельних, ремонтних робіт.

Свідки зі сторони позивача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є родичами позивача, підтвердили, що з 2003 року позивач в даний садовий будинок не приїздила.

За письмовими свідченнями ОСОБА_9 , яка є сестрою позивача, що садовий будинок за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Ружичанська сільська рада, садівниче товариство «Роднічок» був повністю побудований ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ще в грудні 2000 року.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 05.02.1982 року по 06.12.2000 року. Шлюб було розірвано за Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6.12.2000р., справа №2-565 2000р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 Остапчук ОСОБА_5 помер. Згідно заповіту від 02.05.2018 року спадкоємцем ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_4 на підставі рішення сесії Ружичанської сільської ради від 3.04.1994р. №10 отримав безкоштовно у приватну власність присадибну ділянку для садівництва площею 0,1200 га в садівничому товаристві «Роднічок», що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 04.04.1997р.

За договорами купівлі продажу 31.07.2014р. ОСОБА_4 продав садовий будинок площею 24,1 кв.м. за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Ружичанська сільська рада, садівниче товариство «Роднічок» та земельну ділянку за тією ж адресою площею 0,1199 га для ведення садівництва. Договора купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Грідіним С.О., який відібрав згоду на відчуження нерухомого майна від колишньої дружини ОСОБА_4 Данчик ОСОБА_10 . Набувачем за вищевказаними договорами був ОСОБА_1 , який зареєстрував право власності на об`єкти нерухомого майна в установленому порядку, що підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

За твердженням позивачки, 06.07.2018 року отримавши від приватного нотаріуса копії вищезазначених договорів, позивачка дізналась, що ОСОБА_4 без її згоди продав земельну ділянку та садовий будинок, який на ній був побудований під час їх спільного проживання, що стало підставою звернення до суду 06.07.2021 року в строки та порядку визначеному законодавством.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності(ст.72 СК).

Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_4 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для садівництва є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Разом з тим, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Такі самі норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Також згідно з існуючим на час спорудження спірного житлового будинку законодавством (ст.ст. 6, 30 ЗК України) індивідуальне житлове будівництво здійснювалося з метою забезпечення житловою площею тих громадян і членів їх сімей, яким у встановленому порядку надано право на земельну ділянку для будівництва будинку. У зв`язку з цим сама по собі участь інших осіб у спорудженні будинку не може слугувати підставою для визнання за такими особами права власності на частку у спорудженому будинку. Такі особи можуть лише вимагати відшкодування власником будинку понесених ними затрат. Лише у виняткових випадках, якщо з урахуванням всіх обставин справи та в результаті з`ясування істинних правовідносин сторін буде встановлено, що сторонні особи брали участь у спорудженні будинку на підставі укладеної із забудовником та членами його сім`ї угоди про створення спільної власності на будинок з метою забезпечення зазначених осіб жилими приміщеннями, за особами, які, не будучи членами сім`ї забудовника, брали участь у спорудженні будинку, може визнаватися право на частку в будинку.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України), (чинного на час будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Майном відповідно до ч. 1 ст. 190 та ст. 179 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15.

Відповідно ч. з ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, інщим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За вказаних обставин, суду не представлено та не здобуто в ході судового розгляду переконливих доказів на підтвердження участі позивача у здійсненні будівництва спірного садового будинку. Як доказ для здійснення висновку про статус будинку як спільної сумісної власності судом не можуть бути взяті до уваги свідчення свідків, які є родичами позивача та можуть бути зацікавлені у вирішенні справи по суті, зокрема, і в тому числі визнання третьою особою позовних вимог.

Земельна ділянка площею 0,1199 га, кадастровий номер :04:005:0305 за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Ружичанська сільська рада, садівниче товариство «Роднічок» була приватною власність померлого ОСОБА_4 , оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді, враховуючи порядок набуття права власності на землю.

Підстави для задоволення позову відсутні. Недійсність оспорених правочинів не доведена суду.

Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з позивача відповідно до ст.ст.136, 141 ЦПК.

Керуючись ст.ст.4,5,10,11,12,13, 81,259,263,264,354 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, садового будинку від 31.07.2014 року, визнання права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1199 га, кадастровий номер :04:005:0305 та ? частину садового будинку, що знаходяться за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Ружичанська сільська рада, садівниче товариство «Роднічок».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2270 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

ОСОБА_11 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2022 року.

Суддя

Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк