Номер провадження: 22-ц/813/2047/22
Справа № 518/1933/13-ц
Головуючий у першій інстанції Желясков О. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2020 року у складі судді Желяскова О.О.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20.08.2013 позивач ознайомився з письмовою заявою ОСОБА_2 від 12.08.2013, направленою на адресу голови Катерино-Платонівської сільської ради Ширяївського району Одеської області Обухіна О.О., в якій відповідач звинувачувала його в грабуванні її родини, що на території сільської ради діє бандитське угрупування організоване ОСОБА_1 та інше. Вказана заява була оголошена на сесії сільської ради в присутності депутатів сільської ради та працівників сільради. На думку позивача відповідач поширила негативні відомості стосовно нього, висловлені в брутальній, принизливій формі, тим самим завдала йому моральної шкоди, яка проявилася у фізичних та психічних переживаннях, перешкодила праву на достойний рівень спілкування з ним односельців, працівників СТОВ «Злагода», керівниками інших сільгосппідприємств району, яким внаслідок розголошення вказаної заяви став відомий її зміст.

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 1994 по 2000 роки ОСОБА_1 фактично не виплачував заробітну плату її чоловікові - ОСОБА_3 , за рік зарплата частково виплачувалась два-три рази, з якої велись незаконні, на думку ОСОБА_2 , відрахування. ОСОБА_2 також зазначила, що після того, як її чоловік змушений був вийти зі складу КСП, ОСОБА_1 розпочав грабувати їх ще нахабніше. Про викрадання врожаю ОСОБА_2 звернулася з заявою від 03.03.2016 до ГУ НП в Одеській області і як наслідок на час подання зустрічної позовної заяви було відкрито кримінальне провадження за фактом викрадення врожаю та фальсифікації договорів оренди. Під час виїзду ВДВС Ширяївського РУЮ Одеської області для накладання арешту на зібраний врожай відповідно до ухвали суду про забезпечення позову від 03 липня 2009 року, ОСОБА_1 обзивав її, принижував. Після обкрадання, пограбування державної власності (якою він заволодів одноосібно), ОСОБА_1 став грабувати людей, а наразі він вирішив ще встигнути заволодіти всіма земельними паями належних громадянам місцевої громади. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на свій розсуд розпоряджався земельними паями, останній всіляко перешкоджає власникам земельних ділянок будь з ким іншим укладати договори оренди на земельні паї. Власники земельних паїв добровільно самі умовляли її взяти в оренду їх земельні паї, а після того як вона з дозволу відділу земельних ресурсів розпочала обробляти земельні паї, ОСОБА_1 викрав в неї врожай і підмовляв людей не підписувати з нею договори оренди. Позивач за зустрічним позовом також зазначила, що на час подання позову відкрито кримінальне провадження «Про фальсифікацію договорів оренди земельних ділянок належних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , укладених з СТОВ «Злагода», а також відкрито кримінальне провадження по факту викрадення урожаю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відповідно до ухвали Ширяївського районного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року, ВДВС Ширяївського РУЮ зобов`язано встановити місце знаходження урожаю на виконання ухвали Ширяївського районного суду Одеської області від 03 липня 2009 року. Також, ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 лишив її права на земельну частку (пай). На загальних зборах було вирішено видати земельні паї вчителям, але якимось чином зникли списки даних мешканців. Також, як зазначає в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 : «чому родиною ОСОБА_6 складено заповіти на земельні паї на його користь» - залишається для неї незрозумілим і викликає підозру, що є підставою перевірки правоохоронних органів. ОСОБА_2 вказує, що дані обставини оприлюднені в районній газеті «Промінь». З вищенаведеного, ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві просила суд надати відповідну оцінку діям голови СТОВ «Злагода» ОСОБА_1 , а у разі виявлення правопорушень притягнути останнього до кримінальної відповідальності. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила: 1) визнати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 1994 року переслідує її родину з метою пограбування; 2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 13 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, на підставі вимог ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, залишено без розгляду.

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2020 року в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та винести нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його первісного позову до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дій щодо переслідування позивача та її родини незаконними та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, стягнути з відповідача за зустрічним позовом понесені витрати по сплаті судового збору та правничої допомоги. В апеляційній скарзі апелянт також просила скасувати ухвалу суду першої інстанції від 17.01.2019 про часткову відмову в задоволенні клопотань про приєднання до справи доказів та ухвали про зупинення провадження та закриття підготовчого провадження.

Доводи апеляційної скарги гуртуються на тому, що справа тривалий час розглядалася у суді, підготовче провадження в Ананьївському районному суді відбулось лише 17 січня 2019 року i в той же день проти думки апелянта щодо цього воно було закрите ухвалою суду, котру, як зазначив апелянт, вона оскаржує. Також зазначила, що за два роки перебування справи на розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області справа розглядалась в суді лише три рази, відкладення справи відбувалося, на думку апелянта, за надуманими i необґрунтованими підставами з підстав того, що сторона позивача чи відповідача належно не повідомлена про дату та час судового засідання у зв`язку з відсутністю у суду коштів на поштові марки, що не передбачено нормами ЦПК України. Скаржник зазначила, що дана справа не складна, проте, розглянута судом не в розумні строки. Bci три судових засідання відбувались швидко i без врахування думки апелянта та без належного i об`єктивного дослідження обставин справи. Апелянт також зазначила про незаконність ухвали суду від 17 січня 2019 року щодо закриття пiдготовчого засідання так як в даному судовому засідання апелянт заявила клопотання про долучення до справи ряду письмових доказів, що мають значення до справи i зупинення розгляду справи та пiдготовчого провадження до закінчення досудового розслідування Ширяєвським РВ ГУ НП України кримінального провадження, розпочатого за її заявою від 3 березня 2016 року про самовільний збір та привласнення ОСОБА_7 врожаю апелянта соняшнику 2008 року та надала суду докази, що таке досудове розслідування проводиться в даний час. Незалежно від рішень органу досудового розслідування чи Фрунзiвського районного суду їх рішення мали б доказове значення i по даній справі, саме доказове значення. Суд, прийнявши додані до клопотання письмові докази, оглянувши без їх дослідження заявив, що вони до справи відношення не мають i мають відношення лише до кримінальної справи, що в провадження Ширяєвського РВ ГУНП України в Одеській області, відмовив в їх приєднанні до справи i не враховувавши думки заявника закрив підготовче провадження у справі з призначення її до розгляду по суті. Скаржник також зазначила, що через рік після цього відбулось наступне i перше судове засідання по суті справи i суд виніс ухвалу від 13 січня 2020 року про залишення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди без руху. Дане рішення, на думку скаржника, також є необ`єктивним i необґрунтованим, суд порушив її право на істину i позбавив можливості довести в суді законність письмового звернення до первісного позову. Суд відмовляючи в задоволенні зустрічного позову зазначив, що належні докази спричинення ОСОБА_2 не надано, однак зазначаючи про переслідування ОСОБА_1 родини ОСОБА_2 з метою пограбування, остання зазначила, що цей вислів розтлумачила суду та надала відповідні докази, які доводять неправомірність дій ОСОБА_1 , що спричинили їй моральну шкоду. На думку скаржника є необґрунтованим висновок суду щодо невірності вибору позивачем за зустрічним позовом способу захисту у зв`язку з відсутністю порушень її прав. Вважає, що з вини ОСОБА_1 вона та її родина позбавлені належного матеріального забезпечення, яке б вони мали, якби ОСОБА_1 застосовував по відношенню до її чоловіка, члена родини ОСОБА_2 незаконні утримання його заробітної плати, не передбачені законодавством штрафи, не привласнив їх урожай соняшнику, не позбавив можливості отримати земельний пай, не перешкоджав укладенню договорів оренди з орендодавцями, не iнiцiював безпідставного i необґрунтованого позову до суду, змушуючи з`являтися до суду іншого району витрачаючи власний особистий час i нести вагомі матеріальні грошові витрати, хоча сам в суд не з`являвся. Апелянт вказала на те, що аналізуючи в оскаржуваному судовому рішенні положення частини 1 ст. 23 ЦК України щодо права фізичної особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав суд сам ігнорував п.2 даної норми про підставу її відшкодування - наявність душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Та п.4 приниження її честі, гідності та ділової репутації. Суд в своєму рішенні зробив висновок, що відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 завдано лише матеріальну шкоду, що не відповідає дійсним обставинам справи, так як i незаконні дії по відношенню до неї та членів її родини мають місце, які зазначені в зустрічній позовній заяві з доданими до неї відповідними доказами. Однак суд не звернув на вказане уваги, а лише в оскаржуваному рішенні акцентував увагу на кримінально - правовій оцінці дій відповідача, вийшовши за межі позову, залишивши цивільно - правовий характер дій відповідача поза своєю увагою.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 15.11.2022 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відмовлявся належним чином. Представник ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвалене у справі рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 , суд виходив з того, що вимога позивача про визнання того, що ОСОБА_1 починаючи з 1994 року переслідує її родину з метою пограбування, за своїм змістом не поновлює та не захищає будь-яких цивільних прав позивача, та не може слугувати способом захисту, також ОСОБА_2 не доведено завдання їй відповідачем моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду з урахуванням наступного.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилаючись на те, що ОСОБА_1 , починаючи з 1994 року переслідує її родину з метою пограбування, просить встановити даний факт в судовому порядку.

Отже, позивачем при зверненні до суду з вимогою про встановлення того, що ОСОБА_1 , починаючи з 1994 року переслідує її родину з метою пограбування, обрано не належний спосіб захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у цивільному процесі, у зв`язку з чим суду правомірно відмовив в задоволенні позову в цій частині вимог.

В позовній заяві ОСОБА_2 також посилається на те, що діями відповідача завдано їй та родині матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті заробітної плати, викраденні врожаю, незаконному заволодінні земельними паями.

У роз`ясненнях, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України N4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, що заявляє вимоги про відшкодування моральної шкоди зобов`язаний довести наявність складу цивільно-правового правопорушення, а саме, наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні, а також надати докази на підтвердження розміру завданої шкоди.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 2008 року зверталася до чергової частини Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області, посилаючись на те, що 11.10.2008 голова СТОВ «Злагода» Кесаєв Т.Г. разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без її згоди зібрали врожай з орендованої нею земельної ділянки.

Постановами Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області від 24.10.2008 в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за ст.356 КК України відмовлено.

04.03.2016 до Ширяївського ВП з ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_2 про те, що громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 сфальсифікували акти на земельні паї у зв`язку з чим в ЄРДР внесено таку заяву.

09.03.2016 до Ширяївського ВП з ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_2 про те, що 11.10.2008 ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без її дозволу зібрали врожай з її земельної ділянки, в зв`язку з чим в ЄРДР внесено таку заяву.

Станом на час вирішення спору кримінальне провадження відносно заяви ОСОБА_2 від 09.03.2016 триває, вирок щодо кримінального провадження відсутній.

Крім того, позивачем не надано доказів, які б доводили встановлення факту не виплати в повному обсязі заробітної плати чоловікові позивача, що вплинуло на її матеріальний стан та потягло за собою завдання будь-якого фізичному болю, душевних страждань або приниження честі, гідності або ділової репутації.

Отже, на час вирішення даного спору позивачем не доведено наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем факту заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача та його вини в заподіянні цієї шкоди.

Доводи апелянта про те, що суд без поважних причин не в розумні строк здійснив розгляд справи є безпідставними, оскільки вбачається, що тривалість справи була спричинена передачею її до іншого суду. Крім того, перебуваючи на розгляді в Ананьївському районному суді справа неодноразово відкладалася за клопотанням ОСОБА_2 та її представника.

Отже, судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 20.12.2022

Головуючий:

Судді: