КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м. Київ

справа № 754/1672/15

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Лісовської О.В.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору,

встановив:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору - відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.05.2007 року у розмірі 78476, 97 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 546 244, 36 грн.

Не погоджуючись з рішенням, 22 грудня 2022 року ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, яка подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що копію рішення від 10.09.2020 року він особисто отримав в канцелярії суду лише 21 грудня 2022 року, що підтверджується його підписом в матеріалах справи про отримання копії рішення суду.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначає, що він не був присутнім під час проголошення рішення суду, про ухвалення судом першої інстанції рішення не знав. Поштовою кореспонденцією рішення суду не отримував, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи доказів вручення рішення суду першої інстанції відповідачу 2. Крім того, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 починаючи з червня 2016 року фактично припинилися шлюбні стосунки, внаслідок чого вони перестали спільно проживати, вести спільне господарство та спілкуватися, що підтверджується матеріалами справи, а саме тим фактом, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 є відмінним від зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 .

Відповідач 2 не тримав під контролем судовий процес щодо розгляду справи № 754/1672/15-ц, оскільки ОСОБА_2 найняла адвоката та запевнила відповідача 2, що вона самостійно вирішить питання щодо судового розгляду та дана судова справа жодним чином не вплине на права відповідача 2. Також зустрічні позови від імені відповідача 2 були підготовлені юристами ОСОБА_2 , підписані та подані відповідачем 2 до суду на вимогу ОСОБА_2 . Тобто, ОСОБА_1 самостійно не контролював судовий розгляд, а лише підписував документи, які йому надавала для підпису ОСОБА_2 , а тому не знав про ухвалення судом першої інстанції рішення у справі. При цьому, починаючи з лютого 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повністю припинили будь-яке спілкування, внаслідок чого ОСОБА_1 був позбавлений можливості дізнатися про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення у справі.

Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Таким чином, сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, крім, зокрема, подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2015 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21.05.2007 року, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.06.2018 року, просив стягнути 78476, 97 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками в сумі 546244, 36 грн. та судові витрати.

14.01.2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , в якому він просив суд визнати припиненим Договір поруки від 21.05.2007 року №115166 зі змінами від 26.02.2009 року, що був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

10.02.2016 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту №0 від 21.05.2007 року, що був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , скориставшись своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 43, 49 ЦПК України приймав активну участь у розгляді справи.

Так, 09.02.2016 року особисто подавав заяву про розгляд справи за його відсутності (т. 1 а.с. 190); 01.12.2017 року подавав заяву про зміну місця проживання (т.2 а.с. 73); відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримував повістку про виклик до суду на 12.11.2018 року (т.2 а.с. 155).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2018 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, представник АТ «УкрСиббанк» звернувся з апеляційною скаргою. Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 228), подавав письмові пояснення (т. 2 а.с. 231. 232-232), та подавав заяву про розгляд справи за його відсутності (т.3 а.с.4).

Постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2019 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

04.03.2019 року ОСОБА_1 особисто звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи (т. 3 а.с. 26) та 11.03.2019 року подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 12.02.2019 року.

Крім того, відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримував повістку про виклик до суду на 20.05.2019 року (т.3 а.с. 93); 10.06.2019 року ОСОБА_1 подавав заяву про заяву про відвід судді Лісовської О.В. (т.3 а.с. 96-101); 14.06.2019 року ОСОБА_1 подавав заяву про ознайомлення з матеріалами справи, з якими ознайомився частково (т.3 а.с. 107); відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримував повістку про виклик до суду на 31.07.2019 року (т.3 а.с. 120); 29.07.2019 року ОСОБА_1 звертався з клопотанням, в якому просив зобов`язати позивача надати йому заяву про збільшення позовних вимог (т.3 а.с. 124).

29.07.2019 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання припинення прав та зобов`язань та визнання недійсним кредитного договору №0 від 21.05.2007 року про надання споживчого кредиту.

Ухвалою Деснянського районного суду від 31.07.2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», ОСОБА_2 про припинення прав та зобов`язань, визнання кредитного договору недійсним залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Відповідно до наявної в матеріалах справи розписки, ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи на 14.08.2019 року (т.3 а.с. 138). Крім того, 09.08.2019 року ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку заяву про продовження процесуального строку та про роз`яснення ухвали суду (т.3 а.с. 143-147). 13.08.2019 року ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності (т.3 а.с.152).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», ОСОБА_2 про припинення прав та зобов`язань, визнання кредитного договору недійсним визнано неподаним та повернуто з підстав неусунення ним недоліків цього позову щодо доплати судового збору, визначених ухвалою суд від 31 липня 2019 року (т. 3 а.с. 163).

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи (т.3 а.с. 186).

Крім того, 22.08.2019 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали від 13 серпня 2019 року, що підтверджується його розпискою (т.4 а.с. 4).

Постановою Київського апеляційного суду від 16.10.2019 року ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13.08.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.3 а.с. 193-197).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 16.01.2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (т.4 а.с. 61-64).

31.01.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, разом з квитанцією про сплату судового збору (т.4 а.с. 84-85).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.02.2020 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до розгляду одночасно з основним (т.4 а.с. 95-96).

Відповідно до наявного в матеріалах справи зворотного повідомлення, ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи на 24.03.2020 року та отримав копії ухвали суду від 11 лютого 2020 року (т.4 а.с. 107, 118)

13.03.2020 року ОСОБА_1 звертався з заявою про зупинення провадження у справі (т.4 а.с. 139).

Також, відповідно до наявного в матеріалах справи зворотного повідомлення, ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи на 14.05.2020 року (т.4 а.с. 150).

14.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перенесення розгляду справи, призначене на 14.05.2020 року (т.4 а.с. 152).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.2020 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору - відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.05.2007 року у розмірі 78476, 97 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 546 244, 36 грн.

Повний текст рішення складено судом 24.09.2020 року (т. 4 а.с. 207-217).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.12.2021 року справу призначено до розгляду в судове засідання.

Відповідно до наявної в матеріалах справи розписки, ОСОБА_1 отримав копію ухвали Київського апеляційного суду від 13.12.2021 року (т. 5 а.с. 171).

Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.2020 року залишено без змін (т. 5 а.с. 228-232).

Отже, враховуючи вимоги ч.2 ст. 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, оскільки відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, єспл, від 18 жовтня 2005 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції та приймав участь у розгляді справи, з дня складення повного тексту оскаржуваного рішення (24 вересня 2020 року) минуло два роки, два місяці та двадцять вісім днів, апеляційна скарга не містить поважних та обґрунтованих підстав, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин для подання апеляційної скарги в установлений законом строк, тому наявні підстави, відповідно до ч.2 ст. 358 ЦПК України, для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 358 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.