ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3543/22 Справа № 185/8786/21 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича на рішення Павлоградського міжрайонного суд Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Меланчук І.В. звернувся до суду з позовом до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 адвокат Меланчук І.В. посилався на те, що ОСОБА_1 з 15 січня 1993 року по 11 жовтня 1999 року, з 18 листопада 2002 року по 10 квітня 2008 року перебував у трудових відносинах з виробничим об`єднанням Павлоградвугілля, ВАТ ДХК Павлоградвугілля, правонаступником яких на даний час є ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля. ОСОБА_1 працював на підприємствах відповідача у шкідливих умовах більше 10 років, отримав професійні захворювання, за якими позивачеві встановлено третю групу інвалідності безстроково та 65% втрати професійної працездатності. Вимушені негативні зміни призводять до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання професійних захворювань та втрати професійної працездатності. На підставі викладеного представник позивача ОСОБА_1 адвокат Меланчук І.В. просив суд стягнути з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 227 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_2 35 000 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля в дохід держави судовий збір в розмірі 340 грн. Іншу частину судового збору в розмір 1930 грн. віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Меланчук І.В. просить рішення суду від 25 січня 2022 року змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 35000 грн. до 227000 грн., посилаючись на неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Меланчук І.В. задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з виробничим об`єднанням Павлоградвугілля, ВАТ ДХК Павлоградвугілля , правонаступником яких на даний час являється ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля (а.с.20-29).

ОСОБА_1 було прийнято на роботу підземним учнем гірничого робітника з повним робочим днем у шахті 25 січня 1993 року та звільнено за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання 11 жовтня 1999 року; за записом номер 16 - прийнято ОСОБА_1 підземним гірничим робітником 3 розряду з повним робочим днем у шахті 18 листопад 2002 року.

Під час виконання трудових обов`язків на підприємстві ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, внаслідок недосконалості технологічних процесів, ОСОБА_1 підпадав під вплив на організм шкідливих факторів виробничого середовища таких як пил, шум, несприятливий мікроклімат та працював в умовах важкої фізичної праці.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, ОСОБА_1 отримано хронічні професійні захворювання: радикулопатія п/крижова і шийна на фоні спондилоартрозу, нестабільності сегменту L5-S1) антеспондилолістез L5 на 1 см) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейроваскулярним синдромами, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу ПФ другого ст., деф. Артрозу ліктьових ПФ першого ст., і колінних суглобів ПФ другого ст (далі радикулопатія); хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст. (далі ХОЗЛ); «нейросенсорна приглуховатість першого ст. (з легким зниженням слуху) (далі туговухість), що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 від 30 листопада 2007 року (Форма П-4) ( а.с.13,14).

За висновком МСЕК серія ДНА-02 № 024083 від 07 лютого 2008 року ОСОБА_1 вперше встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності (50% - радікулопатія, 10% - ХОЗЛ, пиловий бронхіт; 5% - туговухість) з 09 січня 2008 року безстроково, рекомендовано медикаментозне, санітарно-курортне лікування (а.с.9, 10).

Згідно довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 № 612106 від 07 лютого 2008 року ОСОБА_1 первинно безстроково встановлено 3 група інвалідності за профзахворюванням, надані рекомендації щодо умов праці, а саме: без підземних робіт, важкої фізичної праці (а.с.11, 12).

У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено звичний спосіб життя ОСОБА_1 , останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. ОСОБА_1 постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, яка купірується лише за допомогою медикаментозних препаратів. ОСОБА_1 систематично турбує нападоподібний кашель з виділенням в`язкого слизового харкотиння, як в денний так і в нічний час, що порушує сон ОСОБА_1 та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці, у міжлопатковій ділянці, до свистячих хрипів в них, до головного болю та запаморочення, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги ОСОБА_1 в денний час, що має наслідком перебування ОСОБА_1 у напруженому стані, стані роздратованості. Його турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, стійкий стріляючий біль в ногах, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, особливо при фізичних навантаження, зниження сили в них, хиткість при ході, шум у вухах та голові, зниження пам`яті. Вказані негативні явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму.

Професійні захворювання призводять до постійного перенесення ОСОБА_1 больових відчутів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень та придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Зокрема, тривалі переїзди в автомобільному, залізничному транспорті призводять до приступів задухи, загострення хвороби, що виключає можливість здійснення подорожей, піші прогулянки та навіть вихід у магазин потребують від ОСОБА_1 залучення значних зусиль, постійний сильний кашель призводить до болю у грудній клітині та порушує його сон у нічний час, він відчуває себе неповноцінною людиною, вказане постійно викликає у ОСОБА_1 відчуття тривоги за своє здоров`я та життя.

Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя ОСОБА_1 , втрата працездатності призвела до відсутності у ОСОБА_1 можливості у достатній мірі реалізовувати свої наміри у професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість ОСОБА_1 приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провина відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65 % та глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, наслідків, що наступили, стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 35 000 грн., однак з визначеним судом розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню, погодитися неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України Про охорону праці роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 працював на підприємствах ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля у шкідливих умовах більше 10 років, отримав професійні захворювання, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок роботи позивача на підприємстві відповідача (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц).

Однак, при визначенні розміру компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди судом необґрунтовано належним чином розмір моральної шкоди у сумі 35000 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи ступінь, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку із ушкодженням здоров`я та втратою працездатності; враховуючи ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65%, встановлення позивачу третьої групи інвалідності безстроково, з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності, колегія дійшла висновку про наявність підстав для збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 35 000 грн. до 90 000 грн., зважаючи на те, що такий розмір буде достатнім та необхідним.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 90 000 грн. з урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Меланчука І.В. слід задовольнити частково, рішення Павлоградського міжрайонного суд Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року змінити в частині розміру належної до стягнення з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, збільшивши суму відшкодування з 35 000 грн. до 90 000 грн. з урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міжрайонного суд Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - змінити в частині розміру належної до стягнення з Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, збільшивши суму відшкодування з 35 000 грн. до - 90 000 грн. з урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова