Провадження №2/523/706/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді: Далеко К.О.,

за участі секретаря судового засідання: Ахламової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі №17 м. Одеси, цивільну справу №523/17564/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Інвестиційний Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання відмови у проведенні реструктуризації за валютним іпотечним кредитом незаконною та зобов`язання провести реструктуризацію грошового зобов`язання за договором про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19.02.2008 року,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства «Перший Інвестиційний Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання відмови у проведенні реструктуризації за валютним іпотечним кредитом незаконною та зобов`язання провести реструктуризацію грошового зобов`язання за договором про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19.02.2008 року, в якому просить:

1.Визнати неправомірною відмову Акціонерного Товариства «Перший Інвестиційний Банк» в проведенні реструктуризації зобов`язань за договором про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19.02.2008 року;

2.Зобов`язати Акціонерне Товариство «Перший Інвестиційний Банк» провести реструктуризацію зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 07/04-08-КФ від 19.02.2008 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначив, що 19.02.2008 року між ним та ВАТ «Перший Інвестиційний Банк» в м. Одесі, правонаступником якого є АТ «Перший Інвестиційний Банк», було укладено договір про іпотечний кредит №07/04-08-КФ, за яким останньому було передано грошову суму 35937,00 США 00 центів, зі сплатою відсотків на користування кредитом в розмірі 13% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Поручителем за даним договором є ОСОБА_2 . 09.06.2021 року ОСОБА_1 було подано заяву про реструктуризацію зобов`язань за іпотечним кредитом №07/04-08-КФ від 19.02.2008 року, до АТ «Перший Інвестиційний Банк». Листом-відповіддю від 22.06.2021 року АТ «Перший Інвестиційний Банк» відмовлено в проведенні реструктуризації кредитного зобов`язання, з наступних підстав: у справі № 523/13048/15-ц було винесено рішення про примусове стягнення заборгованості зf іпотечним кредитом, що в силу приписів Закону №1381-IX, виключає право позивача на проведення реструктуризації кредитних зобов`язань. Позивач не погоджується із наведеної відмовою відповідача у проведенні реструктуризації кредитних зобов`язань. Зазначає, що 23.04.2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-IX від 13.04.2021 року, яким доповнено п. 7 розділу IV Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» спрямованих на захист та відновлення платоспроможності позичальників (фізичних осіб), які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, шляхом їх реструктуризації». Вважає, що даний пункт №1381-IX надає право боржнику поновити строк зі зверненням з заявою до кредитора, у разі якщо на час наданий на подання заяви про проведення реструктуризації, відповідно до Закону №1381-IX, вже порушена справа в суді у випадках, передбачених цим пунктом, а не обмежує його у праві звернення до кредитора із заявою про проведення реструктуризації. Позивач дотримався строку на подання заяви на проведення реструктуризації. На час подання заяви на проведення реструктуризації, відповідно до Закону 1381-IX, порушених судових справ, в яких предметом спору є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя не було, проте відповідач неправомірно обмежив позивача у передбаченому законом праві на проведення реструктуризації. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.10.2017 року, встановлений борг позивача разом із ОСОБА_2 , за договором про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19.02.2008 року, проте Закон №1381-IX має на меті пом`якшення відповідальності боржника та, відповідно, можливість поновити платоспроможність боржника перед кредитором. Звертає увагу суду на те, що дія Закону №1381-IX за своєю юридичною природою націлена на пом`якшення відповідальності боржника перед кредитором, таким чином Закон №1381-IX повинен застосовуватись у даних правовідносинах.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30.09.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2021 року заяву адвоката Таштанової О.Г. про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Таштанової О.Г. про забезпечення позову у справі № 523/17564/21 шляхом зупинення дії виконавчих проваджень за номерами АСВП №3255304, АСВП №63250730 до набрання законної сили рішення суду за справою № 523/17564/21; накладення заборони здійснення примусового стягнення/реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1

24.01.2022 року до суду надійшов відзив від представника відповідача АТ «Перший інвестиційний банк» - адвоката Гаврилюк О.О., яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що Банк відмовив позивачу ОСОБА_1 у проведенні реструктуризації, так як відповідно до положень Закону України за № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», наявність рішення суду, що набрало законної сили обмежує право позичальника на реструктуризацію зобов`язань. Пунктом 3 Закону України № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» передбачено, що реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальнику або його представником особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків: - у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі. У даному випадку, за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2017р. по справі № 523/13048/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» заборгованість у розмірі 98434,32 грн. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 04.04.2018 року та постановою Касаційного цивільного суду від 09.04.2020 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси залишено без змін. Реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, може бути здійснена за відсутності рішення суду, що набрало законної сили. Крім того, у заяві про реструктуризацію зобов`язань, позивач зазначив: АДРЕСА_2 . Однак, з довідки виданої ТОВ «Озерки-Сервис» від 29.05.2021 року зазначається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, інформація щодо фактичного місця проживання ОСОБА_1 є такою, що не підтверджена належним чином, суперечить даним, викладеним у заяві про проведення реструктуризації та довідці №05/29.1 від 29.05.2021 року, та не може бути прийнята до уваги. Крім того, заявником станом на день подачі заяви про проведення реструктуризації не було надано документів, що підтверджують його фінансовий стан, стабільність джерела доходів. Також, заявником не було надано інформацію щодо права власності на майно відносно інших членів сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

07.02.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої представник позивача ОСОБА_1 адвокат Таштанова О.Г. просить суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Надає спростування доводів позивача, зокрема зазначає, що Закон 1734-VII визначає вичерпний перелік обставин, при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у п.п. 1-2 п. 7 Розділу IV «Прикінцеві та Перехідні положення» та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: 1) у разі пропуску позичальником строків на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абз. 7 п.п. 3 п.7 Розділу IV); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у п.п.4 п.7 Розділу IV, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 п.п.4 п.7 Розділу IV). ОСОБА_1 виконані всі умови для проведення реструктуризації. Також зазначила про безпідставність доводів відповідача щодо надання позивачем недостовірної інформації. Позивачу було відмовлено в проведенні реструктуризації лише з підстав наявності рішення суду про стягнення суми боргу, тому додаткові доводи відмови, зазначені у відзиві, не можуть прийматись судом до уваги. У той же час, якщо надавати оцінку доводам відповідача, вже зазначеним у відзиві на позов, то ОСОБА_1 надав достовірну інформацію. В заяві на реструктуризацію заборгованості боржник ОСОБА_1 зазначив достовірну адресу місця свого фактичного проживання: АДРЕСА_3 , станом на 08.06.2021 року. В свою чергу, довідка ТОВ «ОЗЕРКИ-СЕРВИС» вих. № 05/29.1 від 29.05.2021 року надавалась в підтвердження належності йому на праві власності кв. АДРЕСА_4 та складу сім`ї. Також, ОСОБА_1 надав документи, що підтверджуються його фінансовий стан, що підтверджується довідкою ПП «СТАФФ ЦЕНТР», вих.№ 231 від 02.06.2021 року. Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо не надання ОСОБА_1 інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо інших членів сім`ї, оскільки вони надаються на вимогу кредитору, якої заявлено не було.

28.07.2022 року до суду надійшли додаткові пояснення стосовно позовної заяви, згідно яких адвокат Таштанова О.Г. просила суд звернути увагу на судову практику апеляційного суду, з розгляду аналогічних спорів, згідно якої суди вказують на імперативність Закону України 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Позивач має право те, щоб його боргові зобов`язання перед відповідачем пройшли обов`язкову реструктуризацію, відповідно до ст. 58 Конституції України.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Таштанова О.Г., прийнявши участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, підтримала заявлений позов у повному обсязі, просила його задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та додаткових поясненнях. У подальшому, заявою просила розглянути справу за її та позивача відсутності.

Представник відповідача Гаврилюк О.О., прийнявши участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в його задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. У судове засідання 27.12.2022 року не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, заявою її представник адвокат Таштанова О.Г. просила розглянути справу за її відсутності.

Судом здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису на стадії підготовчого провадження, після подачі сторонами заяв про розгляд справи у їх відсутність, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлено, що 19.02.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Перший Інвестиційний Банк» в м. Одесі, правонаступником якого є АТ «Перший Інвестиційний Банк», було укладено договір про іпотечний кредит №07/04-08-КФ, за яким останньому було передано грошову суму 35937,00 США 00 центів. Кредит наданий на фінансування будівництва квартири та придбання (набуття) її у власність в майбутньому за договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А №36-Б від 15 січня 2008 року.

Кредит надавався зі строком погашення не пізніше 10 січня 20132 року зі сплатою 13% річних, а ОСОБА_1 був зобов`язаний щомісячно до 10 числа повертати позику і проценти за користування кредитом рівними платежами в сумі не менше 120,56 доларів США, в останній місяць не менше 571,34 доларів США, відповідно до графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною договору.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_6 та Банк уклали договір поруки від 19 лютого 2008 року № 05/0704-П, відповідно до пункту 1.1 якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати по борговим зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору №07/04-08-КФ.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року по справі №523/13048/15-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 04.04.2018 року та постановою Верховного Суду від 09 квітня 2020 року задоволено позов публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк», стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» борг за договором про іпотечне кредитування у сумі 984334,92 грн.

09.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Перший інвестиційний банк» із заявою щодо проведення реструктуризації за кредитом, що виданий відповідно до Договору про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19.02.2008 року, укладеного між АТ «Перший інвестиційний банк» та ОСОБА_1 , з метою купівлі житлової нерухомості у сумі 35 937,00 доларів США, строком до 10 січня 2032 року. Посилався на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який набрав чинності 13.04.2021 року. Надав відомості стосовно зареєстрованого та фактичного місця проживання позичальника. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Повідомив, що всі наявні у власності позичальника на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна віднесені до об`єктів житлового фонду. ОСОБА_1 відомості про об`єкт нерухомого майна: двокімнатна квартира, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 на час підписання заяви не має прав власності на об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду.

ОСОБА_1 додав до заяви від 09.06.2021 року про реструктуризацію кредитної заборгованості:

-копії паспортів та РНОКПП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; довідку-відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків про ОСОБА_3 ; копії довідок про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ;

-витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 07.05.2021 року;

-довідку з місця роботи вих. №231 від 02.06.2021 року, згідно якої він працює при посередництві ПП «СТАФФ ЦЕНТР» на посаді E/FTR та знаходився в рейсі на судні «Emil Selmer» іноземного судновласника з 28.06.2020 року по 17.02.2021 року. Базова зарплата 730 USD;

-довідку ТОВ «ОЗЕРКИ СЕРВИС» від 29.05.2021 року, згідно якої він є власником квартири АДРЕСА_4 .

Листом від 22.06.2021 року Голова правління АТ «Перший інвестиційний Банк» Золотько Д.Я. відмовив ОСОБА_1 у проведенні реструктуризації, посилаючись на те, що на момент подачі заяви ОСОБА_1 про реструктуризацію зобов`язань за Договором про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19.02.2008 року, вже набрало законної сили рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/13048/15-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший інвестиційний банк» заборгованості у розмірі 984 334,32 грн., зобов`язання ОСОБА_1 не підпадають під реструктуризацію, згідно Закону України №1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», оскільки зазначеним законом обмежено право позичальника подавати заяву у випадку наявності рішення суду, що набрало законної сили. Нормативно Банк посилався на п. 3 Закону України №1381-IX.

Листом від 26.07.2021 року Голова правління АТ «Перший інвестиційний Банк» Золотько Д.Я. повторно повідомив ОСОБА_1 про те, що реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, може бути здійснена за відсутності рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі Закон №1381-IX).

Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року №1381-IX.

Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку 250 квадратних метрів, для садового будинку 250 квадратних метрів, для земельної ділянки площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

- у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

- у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

- у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Відповідач листами від 22.06.2021 року та від 26.07.2021 року повідомив позивачу, що його зобов`язання не підлягають реструктуризації, відмовив у проведенні реструктуризації, оскільки наявне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року по справі № 523/13048/15-ц, яке набрало законної сили згідно постанови Апеляційного суду Одеської області від 04.04.2018 року, за яким стягнуто заборгованість за кредитним договором. Відповідач вважає, що внесені зміни до п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1734-VIII не застосовується взагалі, у випадку наявності рішення суду, що набрало законної сили.

Разом із тим, суд не погоджується із такими висновками відповідача, вважає що Банк обмежено трактує положення п. 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1734-VII, відокремивши словосполучення «за відсутності рішення суду що набрало законної сили», із контексту та смислового зв`язку самого пункту в цілому, який в п.п. 3 лише встановлює окремі строки подачі заявки на реструктуризацію, саме для окремих випадків.

Системний аналіз правової конструкції пунктів 2, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1734-VIII дозволяє суду дійти наступних висновків:

-за наведеним законом, обов`язковій реструктуризації підлягають саме зобов`язання, передбачені договором (незалежно від дати укладення договору).

Суд зазначає, що ухвалення судом рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором не припиняє кредитних зобов`язань між сторонами, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Рішення суду про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного правовідношення характер та обсяг прав та обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме собою набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд вважає, що в п.п.3 п. 7 Закону № 1734-VIII законодавець передбачив варіанти строків для позичальника, протягом яких він має право звернутись до боржника із заявою про проведення реструктуризації:

- загальний строк - три місяці з дня набрання чинності цим пунктом (тобто, до 23.07.2021 року);

- спеціальний строк, зокрема у випадку наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили: заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

На думку суду, в абз.2 п.3 законодавець передбачив спеціальний строк, окремо виділивши випадок коли в суді відкрите провадження у справі, та відсутнє рішення суду по даній справі, для врегулювання питання строків, у випадку коли між Банком та позичальником наявний спір щодо розміру заборгованості.

Суд зазначає, що Закон № 1734-VII не містить положень, за яких не проводиться реструктуризація зобов`язань, у випадку наявності рішення суду яке набрало законної сили, як про це зазначає відповідач. Якщо наявне рішення суду, яке набрало законної сили, застосовується загальний 3-х місячний строк для звернення із заявою, з дня набрання законної сили Закону №1381-IX.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування»).

Правильність саме такого трактування судом положень Закону № 1734-VII підтверджується п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону, за якими законодавець передбачив що проведення відповідно до цього Закону реструктуризації зобов`язань, передбачених договором, є підставою для визнання судом відповідно до статті 432 Цивільного процесуального кодексу України таким, що не підлягає виконанню, виконавчого документа, виданого для звернення до виконання рішення суду (ухваленого до дня проведення такої реструктуризації).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача АТ «Перший інвестиційний банк» - 09.06.2021 року, тобто із дотриманням строку встановленого п.п.3 п. 7 Закону № 1734-VIII, протягом трьох місяців з дня набрання чинності Законом.

За викладених обставин, суд вважає відмову відповідача у проведенні реструктуризації кредитних зобов`язань позивача, з підстави наявності рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року по справі №523/13048/15-ц неправомірною. Інших підстав, за яких позивачу було відмовлено у проведенні реструктуризації, письмова відмова відповідача, оформлена листом від 22.06.2021 року та від 26.07.2021 року, не містить.

Суд зазначає, що у відзиві на позов представник відповідача додатково звертає увагу суду на подачу позивачем ОСОБА_1 разом із заявою про реструктуризацію, недостовірних даних, а саме:

-відповідач у заяві про проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом від 09.06.2021 року №2730/0/1-21 зазначає, що фактичне місце проживання АДРЕСА_2 . Однак з довідки, виданої ТОВ «Озерки Сервис» вих. № 05/29.1 від 29.05.2021 року, яка була надана заявником в додатках до заяви, зазначається що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заявником не було надано документів, що підтверджують його фінансовий стан. До додатків була надана лише довідка ПП «СТАФФ ЦЕНТР», вих.№ 231 від 02.06.2021 року, якою визначено, що ОСОБА_1 працював з 28.06.2020 року по 17.02.2021 року. Будь-яких інших підтверджень щодо стабільного джерела доходів заявника, станом на 09.06.2021 року, ОСОБА_1 не надав;

-заявником було надано розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно лише відносно ОСОБА_1 та дружини ОСОБА_3 , однак не надано інформації щодо інших членів сім`ї.

Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у заяві про проведення реструктуризації зазначаються:

-прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника;

-найменування кредитодавця (повне або скорочене);

-інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява;

-інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника);

-інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса);

-інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя;

-документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів;

Суд вважає за необхідне зазначити, що по-перше, наведені доводи щодо недостовірності поданих ОСОБА_1 даних, не були зазначені Банком в якості підстави для відмови у проведенні реструктуризації. Це підтверджується змістом листів від 22.06.2021 року та від 26.07.2021 року.

По друге, у відповіді на відзив представник позивача адвокат Таштанова О.Г. спростувала вищенаведені доводи відповідача щодо недостовірності поданої інформації.

Суд вважає слушними доводи адвоката Таштанової О.В., що в заяві на реструктуризацію заборгованості боржник ОСОБА_1 зазначив достовірну адресу місця свого фактичного проживання: АДРЕСА_3 , станом на 08.06.2021 року. В свою чергу, довідка ТОВ «ОЗЕРКИ-СЕРВИС» вих. № 05/29.1 від 29.05.2021 року надавалась в підтвердження належності йому на праві власності кв. АДРЕСА_4 та складу сім`ї. Тому, відповідач не підтвердив обставин того, що ОСОБА_1 надав недостовірну інформацію. Також, ОСОБА_1 надав документи, що підтверджуються його фінансовий стан, що підтверджується довідкою ПП «СТАФФ ЦЕНТР», вих.№ 231 від 02.06.2021 року, в якій також зазначено розмір його базової заробітної плати, який складає 730 USD. Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо не надання ОСОБА_1 інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо інших членів сім`ї, оскільки вони надаються на вимогу кредитора, виходячи зі змісту підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Одночасно, Банк не навів суду доказів того, що кредитні зобов`язання ОСОБА_1 не підпадають під п.7 Закону України Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», зокрема що він мав станом на 1 січня 2014 року прострочену заборгованість, або наявності інших підстав, які виключають реструктуризацію.

Оскільки норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті є нормою імперативною, а відповідач без достатньої правової підстави ухиляється від проведення реструктуризації, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання банку провести реструктуризацію кредитного договору.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 вказав, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Враховуючи принцип розумності, який передбачає добросовісність зовнішнього прояву поведінки учасника цивільних відносин з точки зору правомірності, обґрунтованості, доцільності такої поведінки, а також можливості передбачення таким учасником обставин, які можуть вплинути на його права та обов`язки інших учасників цивільних відносин, суд дійшов висновків про те, що відповідач, відмовив у проведенні реструктуризації з підстав наявності рішення суду про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили - незаконно.

Тому, за заявленим способом захисту підлягають поновленню права позивача шляхом визнання незаконною бездіяльність банку у непроведенні реструктуризації відповідно до вимог закону та зобов`язання вчинити дії, а саме: провести реструктуризацію відповідно до закону.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 274/6004/21, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За правилами частини 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019р. по справі №922/1163/18 дійшов наступних висновків:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

З матеріалів даної справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 адвокат Таштанова О.Г., при подачі позову, виконала ч.1 ст. 134 ЦПК України, подавши попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У подальшому, адвокат Таштанова О.Г. надала остаточний розрахунок витрат на правову допомогу, згідно якого просила стягнути з відповідача 21 000 грн.

На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, його представник адвокат Таштанова О.Г. надала: 1) договір № 01-5/ЦС від 01.05.2021 року про надання правової допомоги; 2) довідку про обсяг виконаної роботи від 18 липня 2022 року, згідно якої адвокатом будо виконано наступну роботу: складання заяви про проведення реструктуризації та відповіді на відмову, 3 год, 7500 грн.; документальне супроводження справи у суді першої інстанції, 3 год, 7500 грн.; відвідування судових засідань, 3 од., 6000 грн. 3) акт приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18.07.2022 року, на загальну суму 21 000 грн.; 4) довідку від 15.09.2021 року, якою адвокат Таштанова О.Г. підтверджує що ОСОБА_1 оплатив послуги адвоката в розмірі 15 000 грн.

У зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 вимушено уклав договір про надання правової (правничої) допомоги, з метою захисту своїх прав, зважаючи на предмет позовних вимог реструктуризацію кредитних зобов`язань, враховуючи критерій співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд дійшов висновків про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 10 500 грн.

До висновку про стягнення 10 500 грн., із заявлених 21 000 грн., суд дійшов після оцінки акту виконаних робіт (наданих послуг) від 18.07.2022 року, встановивши невідповідність його змісту дійсним обставинам справи, зокрема суд відмовляє у відшкодуванні наступних витрат:

-складання заяви про проведення реструктуризації та відповіді на відмову 7500 грн. Суд виходить із того, що подача заяви Банку про реструктуризацію є передбаченою законом умовою для її проведення, тому ці витрати не пов`язані з розглядом справи;

-відвідування трьох судових засідань. Суд зазначає, що фактично відбулось два судових засідань, за участю сторін по цій справі, що підтверджується протоколом судового засідання, тому підтвердженим є понесення витрат на суму 4 000 грн;

Одночасно, здійснивши аналіз акту виконаних робіт (наданих послуг) від 18.07.2022 року, в частині інших наданих послуг на загальну суму 10 500,00 грн., суд дійшов висновків, що відображена інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом Таштановою О.Г. роботи, відповідає критерію розумності, справедливості та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. При цьому, суд враховує, що станом на дату прийняття судом рішення по справі, відсутня стала судова практика з питання реструктуризації заборгованості, зокрема за обставин наявності рішення суду.

Також, суд виходить із того, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд доходить висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи що позивач ОСОБА_1 , в силу ЗУ "Про захист прав споживачів" звільнений від сплати судового збору, в силу приписів ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача Акціонерного Товариства «Перший Інвестиційний Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі (908грн. + 908грн.) = 1816 грн. (за дві вимоги немайнового характеру) на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Інвестиційний Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання відмови у проведенні реструктуризації за валютним іпотечним кредитом незаконною та зобов`язання провести реструктуризацію грошового зобов`язання за договором про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19.02.2008 року - задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Акціонерного Товариства «Перший Інвестиційний Банк» в проведенні реструктуризації зобов`язань за договором про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19.02.2008 року.

Зобов`язати Акціонерне Товариство «Перший Інвестиційний Банк» провести реструктуризацію зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 07/04-08-КФ від 19.02.2008 року, що укладений між ВАТ «Перший Інвестиційний Банк» в м. Одесі, правонаступником якого є АТ «Перший Інвестиційний Банк» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного Товариства «Перший Інвестиційний Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу по цивільній справі №523/17564/21 у розмірі 10 500 гривень.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Перший Інвестиційний Банк» на користь держави судовий збір у ромірі 1816 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Перший Інвестиційний Банк", , 01135, м. Київ, площа Перемоги, буд.1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 30 грудня 2022 року.

Суддя: К.О. Далеко