Провадження № 2/638/1138/22
18 серпня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.,
за участю секретарів Тітової М.О., Башинської К.С.,
Подосокорської А.О., Межирицької В.Ю.
представника позивача ОСОБА_2
представника третьої особи Мирось С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко Ірина Юріївна про визнання договору довічного утримання недійсним,-
18.10.2019 до Дзержинського районного суду міста Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним. В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 у віці 82 роки, після смерті залишилась спадщина, яка складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належала чоловікові на праві приватної власності, а також інше спільне майно подружжя. У шлюбі з ОСОБА_4 позивач перебувала з грудня 2008 року, спочатку у незареєстрованому, з 25.04.2018 офіційно зареєстрували шлюб. В день смерті чоловіка вона перебувала у тяжкому стані внаслідок хронічної хвороби легенів та знаходилась у квартирі свого брата, який доглядав за нею, а чоловік три місці перед смертю знаходився у тяжкому стані, внаслідок склерозу та хвороби ОСОБА_5 . Про смерть чоловіка позивач дізналась 19.04.2019, на наступний день після його смерті. Після видужання позивач прийшла до квартири, де постійно проживала з чоловіком, але доступ до квартири не дозволила ОСОБА_3 , повідомивши про те, що квартира з 12.04.2019 належить їй на праві власності, згідно договору довічного утримання. На прохання повернути майно, яке з чоловіком спільно надбали за час шлюбу ОСОБА_3 категорично відмовилась. Згідно умов договору ОСОБА_3 зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_4 та надавати йому допомогу. На думку позивач договір довічного утримання укладений з грубим порушенням норм матеріального та сімейного права. За три місці до укладення договору ОСОБА_4 знаходився у тяжкому стані та не орієнтувався у просторі та часі, не усвідомлював та не керував своїми діями, підписав договір під впливом тяжкої хвороби. У зв`язку з чим позивач просить визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 2-5).
10.01.2020 третьої особою приватним нотаріусом ХМНО Глущенко І.Ю. подано письмові пояснення, відповідно до яких на початку квітня 2019 до неї, як до приватного нотаріуса, звернулась ОСОБА_3 з проханням завітати до ОСОБА_4 за його власною ініціативою та проконсультувати їх обох з приводу укладення договору довічного утримання, зокрема, роз`яснити наслідки його підписання. ОСОБА_3 розповіла, що вона є соціальним працівником і допомагає ОСОБА_4 на підставі рішення Ради ветеранів Шевченківського району м. Харкова, у зв`язку з чим регулярно відвідує ОСОБА_4 , прибирає його квартиру, купує продукти харчування та ліки, готує їжу, пере та прасує його речі, просто спілкується та морально підтримує літню людину. ОСОБА_3 розповіла, що у її підопічного є дружина, з якою він одружився у 2018 році та нетривалий проміжок часу проживав на ОСОБА_6 у її квартирі, але, за його словами, шлюб з дружиною у нього був фіктивний, казала, що ОСОБА_4 повсякчас жаліється на те, що як дружина, так і її родичі, проходять до його квартири, знущаються над ним, принижують, висміюють, кричать на нього та, крім того, примушують укласти договір дарування квартири, яка належить йому на праві власності. На підставі всіх цих хвилювань ОСОБА_4 опинився у лікарні і вже після одужання на облік його взяла Рада ветеренів Шевченківського району м. Харкова. Вислухавши цю історію, вона домовилась про свій візит за адресою фактичного проживання ОСОБА_4 . Коли прийшла на зустріч її зустріли ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Незважаючи на похилий вік, вигляд у ОСОБА_4 був доглянутий, квартира - прибрана, перебував у гарному настрої, в розмові читав вірші, шуткував, розповідав як за ним доглядає ОСОБА_3 , нахвалюючи останню. При цьому, ОСОБА_4 у розмові підмітив, що дуже здивований тій обставині, що фактично чужа людина ОСОБА_3 , набагато краще та турботливіше до нього ставиться, аніж так звана, дружина та її родичі. Розповідав, що все життя пропрацював, а на старість лишився зовсім один без підтримки і вимушений терпіти натиски дружини та її рідних, лише ОСОБА_3 є його доглядальницею та помічницею. Казав, що ОСОБА_3 постійно купує йому продукти, ліки та одяг за власний кошт. Загалом ОСОБА_4 висловлював свої думки дуже чітко, ясно, переконливо, підтримував розмову на гідному ріні і жодних натяків на його нездатність адекватно сприймати інформацію та керувати своїми діями взагалі не мали місця. Вислухавши життєву історію ОСОБА_4 вона реалізувала ціль свого приїзду та роз`яснила ОСОБА_4 умови, наслідки та необхідний перелік документів, необхідний для укладення договору довічного утримання. Крім того, нею було висунуто пропозицію ОСОБА_4 , скласти заповіт на користь ОСОБА_3 , так як цей правочин не передбачає переходу права власності на нерухоме майно за життя заповідача, однак ОСОБА_4 категорично відмовися від складання заповіту через побоювання, що його дружина, озброївшись допомогою своїх дітей, буде оскаржувати цей документ і наполягав на укладенні саме договору довічного утримання. При вчиненні нотаріальної дії, вона, як приватний нотаріус, перевірила наступні факти: наявність права власності на нерухоме майно у ОСОБА_4 . Сторонам було зачитано договір українською мовою вголос та роз`яснено зміст договору, права та обов`язки сторін, наслідки укладення цього договору, а також норми чинного законодавства України, що стосуються даного правочину. Нотаріус вважає, що свідчення позивача по справі, з приводу того, що ОСОБА_4 перебував у тяжкому стані, підписав договір під впливом тяжких обставин є неправильним, голослівним та таким, що н відповідають дійсності (а.с. 80-82).
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов, просила задовольнити, з підстав, викладених у ньому.
Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити, у подальшому представник позивач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила.
Третя особа- приватний нотаріус ХМНО Глущенко І.Ю. у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, звернулась з заявою про розгляд справи за її відсутності.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 25.04.2018 Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 393 (а.с. 10).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №5933 (а.с. 11).
13.09.2019 ОСОБА_1 звернулась до відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою, якою повідомила, про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4 (а.с. 17).
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що після смерті чоловіка дізналась, що все майно ОСОБА_4 належить ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання. ОСОБА_1 вважає, що зазначений договір є недійсним, оскільки ОСОБА_4 його підписав у безпорадному стані, який був викликаний хворобою.
З наданої позивачем копії договору довічного утримання вбачається, що 19.04.2019 ОСОБА_4 уклав договір довічного утримання з ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 38-39)
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання , 12.04.2019, зареєструвала за собою право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 40).
Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Статтею 745 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За правилами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний) правочин (частини друга, третя статті 215 ЦК України).
Згідно з положеннями частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.
Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
Правочин, про визнання якого недійсним заявлені вимоги з підстав, визначених статтею 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин у зв`язку з тяжкими для неї обставинами і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і таким, що відповідає її внутрішній волі.
Підставами визнання правочину недійсним згідно зі статтею 233 ЦК України, які визначають предмет доказування у справі, є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.
Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину.
Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.
Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі приписів статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
З досліджених матеріалів цивільновї справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 не доведено та судом не встановлено обставин, на які вона посилалась як на підставу позовних вимог, а саме що договір ОСОБА_4 був підписаний під час тяжкої хвороби та безпорадного стану.
Окрім того, суд зазначає, що внаслідок укладення договору довічного утримання ОСОБА_4 зберіг право довічного проживання у квартирі, набув право на отримання довічного щомісячного грошового утримання, тобто на забезпечення грошовими ресурсами зі сторони ОСОБА_3 , та можливість користуватись квартирою безоплатно, а також набув право на необхідне харчування та приготування їжі, допомогу по веденню господарства, прання білизни, прибирання, утримання в чистоті квартири, поточного ремонту квартири, забезпечення одягом, ліками, при необхідності, забезпечення медичного догляду у стаціонарному лікуванні, при необхідності повного санітарно гігієнічного догляду, що свідчить про те, що оспорюваний договір довічного утримання не є таким, що укладений на вкрай невигідних для ОСОБА_4 умовах.
Також позивач не надала суду належних та допустимих доказів на обґрунтування вимог про визнання договору недійсним як такого, що був вчинений особою під впливом тяжкої для відчужувача обставини, а саме склерозу, хвороби Паркінсона, оскільки позивачем не надано жодного медичного документу на підтвердження наявності таких захворювань.
Окрім того, посилання ОСОБА_1 про безпорадний стан ОСОБА_4 під час укладення договору довічного утримання, спростовуються поясненнями приватного нотаріуса Гладищевої І.Ю., яка зазначила, що ОСОБА_4 чітко та ясно розумів суть договору, окрім того на момент укладення договору перебував у доброму стані.
Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору довічного утримання недійсним.
Ч.9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадках ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволені позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
26.11.2019 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 .
У зв`язку з тим, що судом прийнято рішення про відмову у задоволені позову заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 141, 158, 200, 259 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України ст. ст. 203, 204, 215, 233, 334, 744, 745 ЦК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко Ірина Юріївна про визнання договору довічного утримання недійсним- відмовити.
Заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , вжиту ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.11.2019 скасувати.
Копію рішення, після набрання ним законної сили, направити всім особам, яких стосувалось забезпечення позову та відповідним державним та іншим органам для скасування заходів забезпечення позову.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29.08.2022.

Сторони:

Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серіям НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_3 .

СУДДЯ: І.В. СЕМІРЯД