Справа № 191/2981/19
Провадження № 2/191/784/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участю секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

представника позивача - адвоката Носача С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в загальному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Синельниківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадщину та зміну черговості одержання права на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

12.08.2019 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності та зміну черговості одержання права на спадщину.

16.09.2019 року позивач уточнив позовну заяву і просив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 14 вересня 1994 року по день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , також визнати за позивачем право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги, а також просив змінити черговість спадкування ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , включивши його до складу спадкоємців першої черги, який має право на спадкування разом з сином померлої - ОСОБА_2 .

В уточненій позовній заяві позивач посилався на те, що з 14 вересня 1994 року він та ОСОБА_3 почали проживати разом однією сім`єю, вели спільне господарство. Із зазначеної дати вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить реєстрація місця проживання позивача в паспорті за даною адресою з 18.06.1996 року, а також вказаний факт підтверджується Актом ЖЕКу-2 м. Синельникове, за №2 142 від 12.07.2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Позивач зазначає, що здійснив поховання померлої та розпорядився її речами.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що однією сім`єю із ОСОБА_3 вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, турбувалися один про одного, тобто проживали однією сім`єю фактично як родичі. Під час спільного проживання придбали гараж, оформили земельну ділянку в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яку використовували для відпочинку та вирощування городини, фруктів. Квартира, в якій проживали позивач із ОСОБА_3 , належала останній на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.09.2009 року, видане виконавчим комітетом Синельниківської міської ради.

За час проживання однією сім`єю позивач із ОСОБА_3 за сумісні кошти у жовтні 1997 року придбали на ім`я ОСОБА_3 гараж по АДРЕСА_2 , площею 20,00 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.10.1997р. №276/ф3, укладений через Придніпровську товарну біржу і зареєстрований в Синельниківському БТІ 03 грудня 1999 року за реєстраційним № 661. Також на ОСОБА_3 була оформлена земельна ділянка для ведення садівництва розміром 0,10 га за адресою: Синельниківський район, с. Новогніде, садове товариство «Медик», право власності на яку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ДП СВ п21475 від 30 травня 2000 року.

З середини 2010 року ОСОБА_3 захворіла атеротромботичним інсультом, хронічною серцево-судинною недостатністю, хронічною ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою першої стадії. В подальшому здоров`я погіршувалось і відповідно до довідки МСЕК серії 10ААА №567370 з 15 березня 2012 року їй була встановлена друга група інвалідності безстроково. Останні роки життя ОСОБА_3 вже не могла пересуватися самостійно і обслуговувати себе, тобто знаходилась в безпорадному стані і постійно мала потребу в сторонньому догляді та допомозі. Весь цей час позивач доглядав за нею і ніс відповідні витрати на її лікування та утримання.

В період хвороби ОСОБА_3 фактично жоден із родичів не поцікавився станом її здоров`я і не надавав допомоги ні фізичної, ні матеріальної.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 необхідно позивачу для прийняття спадщини від ОСОБА_3 .

У померлої є рідний син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який постійно проживає в Росії і є спадкоємцем першої черги.

Щодо отримання спадщини в травні місяці 2019 року позивач звернувся до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори. Проте йому було повідомлено, що він не має права на спадщину померлої ОСОБА_3 , оскільки не являється офіційним родичем покійної.

21.09.2022 року, відповідно до розпорядження керівника апарату Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.09.2022 року №30 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.09.2022 року, у провадження судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Окладнікової О.І. надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Синельниківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності та зміну черговості одержання права на спадщину.

Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року вищевказана справа прийнята до провадження суддею Окладніковою О.І.

У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, просив розглядати справу без його участі, вимоги уточненої позовної заяви підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги уточненої позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, так як є громадянином російської федерації та постійно проживає на території держави-агресора. Повноваження представника відповідача - адвоката Сидорович Л.В. припинилися, у зв`язку з припиненням нею адвокатської діяльності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, з приводу позовних вимог покладається на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 являється її батьком, а ОСОБА_2 сином померлої ОСОБА_3 , якого за весь час бачила лише один раз: на похоронах ОСОБА_3 . Батько почав проживати з померлою, коли йому було 55 років, а зараз йому 75 років. Батько в шлюбі не перебував і на той час він і ОСОБА_3 працювали. Останні сім років до смерті ОСОБА_3 вона була лежачою і постійно потребувала стороннього догляду, який їй надавав ОСОБА_1 , а свідок приблизно тричі на тиждень приходила і також допомагала по її догляду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона знає позивача, так як дружить з його донькою і проживала недалеко від його будинку. Часто зустрічала ОСОБА_1 з ОСОБА_3 . Я часто гуляла з маленькою дитиною, тому часто їх бачила разом. Потім вона захворіла і перестала з`являтися, так як була прикутою до ліжка.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1994 року по 11.02.2019 року проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено актом №142 від 12.07.2019 року, складений у присутності сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та затверджений начальником ЖЕК-2 ОСОБА_8 (а.с.10).

З 18.06.1996 року ОСОБА_1 мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 30.07.1999 року Синельниківським МРВУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.8).

ОСОБА_3 хворіла, перенесла інсульт, мала хронічну серцево-судинну недостатність, хронічну ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу першої стадії. В подальшому здоров`я погіршувалось і відповідно до довідки МСЕК серії 10ААА №567370 з 15 березня 2012 року їй була встановлена друга група інвалідності безстроково. ОСОБА_3 вже не могла пересуватися самостійно і обслуговувати себе, тобто знаходилась в безпорадному стані і постійно мала потребу в сторонньому догляді та допомозі (а.с.11-12, 17, 100-114).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , видане 15.02.2019 року Синельниківським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді:

- земельної ділянки площею 0,100 га, розташованої на території садового товариства «Медик» Новогнідської сільської ради, для ведення садівництва, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП СВ п 21475, виданого на підставі рішення Новогнідської сільської Ради народних депутатів №71 від 20 грудня 1999 року (а.с.20);

- квартира АДРЕСА_3 , яка належала їй на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Синельниківської міської ради №214 від 20.08.2009 року (а.с.18);

- гараж по АДРЕСА_2 , площею 20,00 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.10.1997 р. №276/ФЗ, укладений через Придніпровську товарну біржу і зареєстрований в Синельниківському БТІ 03 грудня 1999 року за реєстраційним № 661 (а.с.19).

22 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори (а.с.135).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який постійно проживає в Росії, 18.02.2019 року звернувся до Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.134).

Відповідно до статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

У частині першій статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі №645/1601/16-ц, від 15.08.2019 року у справі №588/350/15.

При цьому, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 1 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу взагалі може бути встановлений лише з 1 січня 2004 року.

Отже, факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можна встановити лише після 1 січня 2004 року (після набуття чинності СК України).

Наведені висновки відповідають сталій практиці Верховного Суду, викладеній у численних постановах суду касаційної інстанції, зокрема, відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Крім власне факту спільного проживання, обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, є несення спільних витрат, ведення спільного бюджету, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин та наявність прав і обов`язків притаманних подружжю.

Поряд із цим, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю починаючи з 14 вересня 1994 року, що відповідно протирічить законодавству України.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стосовно вимог позивача про визнання права на спадщину та зміну черговості права на спадкування суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1215 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Суд вбачає підстави для задоволення позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги, так як судом встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 401/2614/17 наголосив, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, привітання зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

ВС підкреслив, що тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.

Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами, як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом у межах певної черги, впливають так юридичні факти, як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.

Встановивши, що позивач не довів належними і допустимими доказами наявність всіх вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у нього могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, зокрема факт перебування спадкодавця на його матеріальному забезпеченні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування після смерті особи разом із спадкоємцем першої черги.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 60, 74 СК України, ст.ст. 368, 1215, 1217, 1223, 1258, 1259, 1261, 1264 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Синельниківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадщину та зміну черговості одержання права на спадщину задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 16 грудня 2022 року.

Суддя О.І. Окладнікова