ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4850/22Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В.
Провадження № 22-ц/817/1022/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Романська К.М.

та сторін позивачки ОСОБА_1 , та її представниці адвоката Сампари Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/4850/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2022 року, ухваленого суддею Марциновською І.В., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.02.2022 розірвано. У даному шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що створила усі умови для проживання, розвитку та відпочинку дитини, належно виховує дочку та має з нею дружні і довірливі стосунки. Позивач займається охороною здоров`я дитини, відвідуванням лікарів та проведенням планових щеплень і оглядів дитини. Позивач офіційно працює на посаді дизайнера в ТОВ «Студія Друку», має стабільний дохід та позитивно характеризується.

Між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дитини.

Позивач вважає, що зважаючи на вік, стать та особисту прихильність дитини до позивача місце проживання дочки має бути визначене з матір`ю. Натомість зміна місця проживання дитини (окремо від матері), на думку позивача, буде мати негативне значення для дитини та зашкодить її емоційному стану і розвитку.

За таких підстав позивач просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено повністю.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Сагайдак В.В. просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2022 року у справі № 607/4850/22 - скасувати у повному обсязі, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити у повному обсязі. Вважає, що рішення є незаконним, упередженим, а також таким, що підлягає до скасування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не враховано всі обставини справи не враховано, що відповідач має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно працює на престижній посаді та отримує стабільний та суттєво більший від позивача дохід, із усіх вищезазначених довідок позитивно характеризується та цікавиться інтересами дитини, тобто зможе забезпечити дитині якнайкращі умови для комфортного та безтурботного проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2022 року у справі № 607/4850/22 - відмовити та рішення суду залишити без змін. Вважає, що аргументи наведені у апеляційній скарзі є формальними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Вказує, що не відповідають дійсності твердження апелянта, що він може забезпечити дитині якнайкращі умови для проживання, оскільки він є домашнім насильником, що підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2022 року у справі № 607/6829/22, а також обмежує доступ ОСОБА_4 до кватири, яка є спільною власністю її батьків, а від так є її домом.

Зазначає, що Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надано висновок про доцільність проживання ОСОБА_3 з мамою, ОСОБА_1 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 13.07.2022 року № 701.

Додатковим висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 01.03.2016 ІНФОРМАЦІЯ_4 № 803 від 03.08.2022 року, констатовано висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 01.03.2016 ІНФОРМАЦІЯ_4 , затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 13.07.2022 року№ 701 - залишено без змін.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , та її представниця адвокат Сампара Н.М. апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на доводи наведені у відзиві, рішення суду вважають законним і обґрунтованим.

Інші сторони судове засідання не з`явилися хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у її відсутності.

Судова колегія, заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вірно виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду цим вимогам відповідає.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та доведено доказами наявними в матеріалах справи, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.02.2022 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (справа № 607/896/22). Указана інформація наявна у відкритому доступі на офіційному веб-порталі судової влади України.

У даному шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 18).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Указане підтверджується довідкою ПП «ТернопільКомСервіс» № 173 від 29.04.2022 (а.с. 23).

Як вбачається з характеристики від 23.02.2022 позивач позитивно характеризується за місцем роботи в ТОВ «Студія Друку» (а.с. 22), а згідно з довідкою від 08.04.2021 сукупний дохід позивача за 12 місяців становить 63957,25 грн (а.с. 21).

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 701 від 13.07.2022 (а.с. 76, 77), та з додаткового висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 803 від 03.08.2022, вбачається, що орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення обстеження умов проживання за вказаною вище адресою працівниками органу опіки та піклування встановлено, що однокімнатна квартира, у якій проживає дитина, містить усі комунальні зручності, для дитини відведено окреме ліжко, шафа для одягу, розвиваючи ігри, дитячі книги, одяг та взуття відповідно до віку дитини.

Також обстежено умови проживання за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що відповідач проживає в однокімнатній квартирі з усіма зручностями. Для дитини відведено окреме спальне місце, шафа для одягу, дитячі іграшки та змінний одяг.

Крім цього, враховано, що дохід матері за 12 місяців становить 63957,25 грн, а дохід батька за період з серпня 2021 року до липня 2022 року 165214,19 грн.

Відтак указані обставини дають підстави дійти висновку, що обоє з батьків забезпечили за місцем свого проживання для дитини належні умови для проживання, навчання та розвитку. Також сторони працюють і отримують дохід. Докази належності сторонам на праві власності нерухомого майна суду не надано.

Разом з тим, як вбачається з інформації від 30.03.2022, наданої комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», декларацію з лікарем-педіатром, на обліку якого перебуває дитина сторін, уклала саме позивач, яка у подальшому неодноразово приводила дитину для огляду з приводу захворювання, проходження профілактичного медичного огляду з метою оформлення в шкоду, проведення планових щеплень тощо. Батько дитини до лікаря-педіатра з приводу надання інформації про стан здоров`я дитини не звертався (а.с. 19).

Крім цього, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2022 у справі № 607/6829/22 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, які полягали у тому, що ОСОБА_2 вчинив стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 домашнє насильство економічного характеру у присутності дочки ОСОБА_3 , яка є дитиною, постраждалою від домашнього насильства. Указана постанова набрала законної сили 08.07.2022 (а.с. 94-95).

Так само і зі скріншоту з відеоблогу дитини сторін вбачається, що дитина повідомила, що «її батьки сваряться і тато штовхнув маму, а також розбирається і з самою дитиною». Указане викликало у дитини негативні емоції, які дитина виразила як «в мене зараз буде ужас, я не знаю що робити… я зараз вибухну від цього» (а.с. 90).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за умови рівних можливостей сторін матеріально забезпечувати дитину та створити їй належні умови для проживання, саме позивач може у більшій мірі виховати дитину в атмосфері любові та моральної забезпеченості, що необхідно для повного і гармонійного розвитку дитини та відповідає найкращим інтересам дитини і засадам принципу 6 Декларації прав дитини.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Cтаттею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду є незаконним та судом не враховано всі обставини справи колегія суддів вважає необґрунтованими.

Суд першої інстанції установивши обставини справи: проживання дитини разом із матір`ю, факт чинення насильства батька по відношенню до матері його дитини, психоемоційний стан дитини, висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дітини разом із матір`ю, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, що є визначальним при ухваленні рішення про визначення місця проживання дитини, увагу матері до дитини, сприяння її розвитку в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, суд першої інстанцій зробив обґрунтуваний висновок про наявність правових підстав для визначення місця проживання дітей разом із матір`ю

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Cуд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, повно та всебічно дослідив обставини справи та оцінив надані сторонами докази.

Апеляційний суд, переглядаючи справу виключно в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, яке є правильним та справедливим по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2022 року.

Головуюча: Шевчук Г. М.

Судді: Гірський Б. О.

Костів О. З.