Справа № 242/2064/21
Провадження № 22-ц/801/649/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Панасюка О. С.,

з участю секретаря судового засідання: Михайленко А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2022 року у цивільній справі № 242/2064/21

за позовом ОСОБА_1 до Великомитницької сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права на спадщину за законом, визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, про визнання свідоцтва про право власності у будь якій формі недійсним, про перерозподіл спадщини,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до Великомитницької сільської ради про визнання права на спадщину за законом, визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, про визнання свідоцтва про право власності у будь якій формі недійсним, про перерозподіл спадщини.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 квітня 2021 року зазначену цивільну справу передано на розгляд до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 , після смерті якої до успадкування залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) 3,02 га.

Мати позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та за життя вказану спадщину після смерті матері ОСОБА_3 не приймала, вказане майно одноособово залишилось сестрі матері позивача ОСОБА_2 , яка проживала разом із спадкодавцем в одному будинку. У зв`язку із тим, що ОСОБА_4 мала право, як спадкоємець першої черги на спадкове майно після смерті матері, однак спадщину не прийняла, а позивач, як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_4 також має право на прийняття спадщини.

У зв`язку із наведеним, позивач просив суд визнати неприйняття спадщини ОСОБА_4 як порушення прав, свобод та інтересів на спадщину, власність моральних засад цивільного суспільства, визнати право позивача на спадщину за законом, визначити додатковий строк для прийняття спадщини, розподілити спадщину спадкодавця ОСОБА_3 між спадкоємцями ОСОБА_2 та спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , тобто між позивачем ОСОБА_1 порівну, та визнати свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на будинок та земельну ділянку (пай) недійсними.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.09.2021 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням цього ж суду від 27 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великомитницької сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за законом, визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, про визнання свідоцтва про право власності у будь якій формі недійсним, про перерозподіл спадщини - відмовлено повністю.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того факту, що його мати ОСОБА_4 зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , не надано доказів, що їй не було відомо про вказане майно та вона була позбавлена можливості звернутися із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) 3,02 га, що залишились після смерті ОСОБА_3 успадковані ОСОБА_2 на законних підставах. Суд вважав, що позовні вимоги про визнання права власності, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, розподіл спадщини спадкодавця ОСОБА_3 між спадкоємцями ОСОБА_2 та спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , тобто позивачем по справі ОСОБА_1 порівну і визнання свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на будинок та земельну ділянку (пай) недійсними, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину у виді 1/3 частки квартири прийняв її чоловік ОСОБА_5 .. Іншого спадкового майна, яке б належало ОСОБА_4 не встановлено. Позивач із заявою про прийняття спадщини, після смерті своєї матері ОСОБА_4 , до нотаріальної контори взагалі не звертався та належних і допустимих доказів неможливості такого звернення суду не надано. За таких обставин ОСОБА_1 не може претендувати на спадкове майно, яке не належало його матері ОСОБА_4 ..

Витрати по сплаті судового збору віднесено за рахунок держави, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд формально оцінив доводи позивача. ОСОБА_1 не посягає на права ОСОБА_2 , а заявляє і відстоює виключно власні такі самі права, оскільки спадкоємців може бути кілька і це не може вважатися підставою для відмови у задоволенні. Суд упереджено поставився до позивача на користь відповідача. Відповідач не отримав доказів, за наявності, від відповідачів, що зазначені в ухвалі суду від 29 вересня 2021 року. Суд не звернув увагу на п. 2 заяви позивача про усунення недоліків, а також не зазначалися причини відкладення розгляду справи.

У строк, встановлений апеляційним судом, від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов. В поданій суду письмовій заяві Хмільницька міська рада Вінницької області, як правонаступник Великомитницької сільської ради, підтримала свою позицію викладену у заяві, що подана до Хмільницького міськрайонного суду, яка міститься в матеріалах справи. Судовий розгляд просить провести без участі представника Хмільницької міської рада Вінницької області.

Позивач в апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги без присутності позивача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити в силі як законне та обґрунтоване. Суду пояснила, що позивач ніякого відношення до спадщини не мав і не має. За бабкою не доглядав, на похорон не приїхав, навіть за три роки, будучи тут, на кладовище не сходив. До рідної мами на похорон не приїхав. Зазначила, що вона двом сестрам казала оформляти спадщину, але мати позивача категорично відмовилася.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Апеляційний суд перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

В позовні заяві, поданої 15.04.2021 позивачем ОСОБА_1 до Селидівського міського суду Донецької області, а також поданої 13.07.2021 на усунення недоліків до Хмельницького міськрайонного суду Вінницької області позивач звертається з позовом до Держави України в особі Великомитницької сільської ради.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 зареєстрований на тимчасовому місці проживання по АДРЕСА_1 та отримує грошову допомогу переміщеним особам, що підтверджується листом Хмільницької районної державної адміністрації № 02-Ч-432-7 від 03.01.2017 року.

Згідно актового запису про смерть № 39 від 15.02.2010 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 із заявою до нотаріальної контори звернулася її донька ОСОБА_2 .

Відповідно до листа Великомитницької сільської ради № 28/1 від 02.02.2017 та № 28 від 02.02.2017, гр.. ОСОБА_2 , 1955 року народження, оформила спадщину, у вигляді житлового будинку після смерті матері ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги. На момент смерті ОСОБА_3 проживала за межами Великомитницької сільської ради в будинку своєї дочки ОСОБА_2 в м. Хмільник Вінницької області, яка доглядала її до смерті та похоронила.

У відповідності до довідки Великомитницької сільської ради № 02-25-408 від 04.06.2010 та № 02-25-409 від 04.06.2010, ОСОБА_3 на момент смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , та разом із нею ніхто не проживав та зареєстрований не був.

У відповідності до свідоцтва по право на спадщину за законом від 19.10.2010, ОСОБА_2 прийняла спадщину у вигляді житлового будинку в АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 .

У відповідності до свідоцтва по право на спадщину за законом від 25.12.2010, ОСОБА_2 прийняла спадщину у вигляді земельної частки (пай) розміром 3,02 га, яка розташована на території Великомитницької сільської ради, після смерті матері ОСОБА_3

ОСОБА_1 15.04.2021 року звернуся до із заявою до Великомитницької сільської ради про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 .

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень наданих в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні висновки викладені у постановах ВС від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково окрім зазначеного перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів спадкової справи № 154/2010, заведеної у Хмільницькій державній нотаріальній конторі до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадщину, яка складалась з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 3,02 га, яка розташована на території Великомитницької сільської ради Хмільницького району, Вінницької області, прийняла її дочка - ОСОБА_2 . Внук покійної ОСОБА_6 , на якого 17 листопада 1995 року ОСОБА_3 склала заповіт, від прийняття спадщини відмовився, подавши про це заяву до нотаріальної контори.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за заявою саме ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 154/2010 щодо майна померлої ОСОБА_3 , а отже, з урахуванням встановленого, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем, оскільки у встановлений законом строк прийняла спадщину.

Не врахував суд й заперечення Хмільницької міської ради Вінницької області в заяві від 19.10.2021 № 2258/01-19, згідно яких Хмільницька міська рада вважає себе неналежним відповідачем по даній справі, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 оформила спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, у порушення вимог частини четвертої статті 2, статті 51 ЦПК України зазначене вище не врахував та дійшов неправильного висновку стосовно того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі.

Враховуючи те, що позов у цій справі пред`явлений до неналежного відповідача, судове рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належного відповідача.

Оскільки пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною і достатньою підставою для відмови у його задоволені, колегія суддів не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Великомитницької сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права на спадщину за законом, визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, про визнання свідоцтва про право власності у будь якій формі недійсним, про перерозподіл спадщини відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 травня 2022 року.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

О. С. Панасюк