Справа № 199/6038/22
РІШЕННЯ

Іменем України

07.11.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідач є платником аліментів щомісяця на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2017 р., шлюб між батьками дитини розірваний 02.10.2014 р. на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2014 р. Як зазначається позивачем при звернення до суду, розміру аліментів, присудженого судом в сумі 1 000,00 грн. щомісяця, недостатньо для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини, особливо в умовах війни, позивач просила врахувати, що її майновий стан змінився в порівнянні з дня присудження аліментів, оскільки вона на даний час перебуває у таборі біженців у місті Альмерія (Іспанія), у позивача є інші неповнолітня донька від першого шлюбу ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а також те, що у відповідача відсутні на утриманні інші діти, непрацездатні дружина, батьки.

Предмет позову становить вимога про збільшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 000,00 грн. до 2 744,000 грн. щомісяця, що дорівнює мінімальному гарантованому розмірі аліментів на дитину з 6 до 18 років відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на серпень 202 року».

Відповідач позов не визнав повністю.

Відповідно до відзиву відповідача на позовну заяву, згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Приймаючи рішення про стягнення аліментів на утримання доньки, Амур-Нижньодніпровський суд м. Дніпропетровська врахував усі суттєві обставини, що впливають на визначення розміру аліментів, із таким рішенням погодилися усі учасники справи та жодна зі сторін його не оскаржувала та протягом багатьох років не мала наміру переглядати, з огляду на добросовісне ставлення пташник аліментів до своїх батьківських обов`язків та достатньої участі в утриманні дитини. Зокрема, батько дитини завжди добровільно брав на себе додаткові витрати, пов`язані з розвитком та забезпеченням доньки (шкільне харчування, придбання одягу, телефонів, витрати на зв`язок, розваги тощо), зазначені факти позивачкою й не оспорюються.

Зі змісту позовної заяви вбачаються такі основні доводи, як «умови війни», «військовий стан», «перебування у таборі для біженців». Жоден із доводів не свідчить про зміну обставин, передбачених ст. 192 СК України та ст. 273 ЦПК України, що давало би підстави для зміни розміру періодичних платежів, адже ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_3 та своєю донькою від першого шлюбу Ганною перебувають далеко за межами України, де їх не зачіпають ані жахи війни, ані обмеження військового стану, ані соціально-економічні та побутові наслідки ворожої агресії. Заклад, який авторка позовної заяви називає «табором для біженців» (напевно, щоб у суду склалося уявлення про страшне наметове містечко без належних побутових умов та зручностей), насправді є 2-зірковим готелем під назвою Albergue Inturjoven Almeria, про що повідомила сама позивач 7 квітня 2022 року у мессенджері Телеграм. Із загальнодоступних джерел (сайт «Гугл мапи» та офіційний сайт власника готелю www.inturjoven.com) можна дізнатися, що мешканці даного закладу забезпечені усіма необхідними для проживання побутовими зручностями. Як заявила сама ОСОБА_1 , зазначене житло та харчування надані їй та дітям безоплатно. Водночас вона бездоказово стверджує, що не отримує від Іспанії матеріальної допомоги та не може працевлаштуватися. Проте, на офіційному сайті Національної поліції Іспанії розміщено Інформаційний довідник для переміщених з України осіб, згідно з яким, на підставі Директиви 2001/55/ЄС Ради Європейського Союзу: особи, яким буде надано тимчасовий захист мають право: працювати як по контракту, так і як фізична особа-підприємець, на отримання допомоги, передбаченої в системі прийому, на медичне обслуговування. Діти до вісімнадцяти років також матимуть право на освіту на тих самих умовах, що і громадяни країни-члена Європейського Союзу, яка прийняла переміщених осіб.

Як зазначається відповідачем у відзиві на позовну заяву, достовірно відомо від інших осіб, які перебувають в Іспанії у тому самому статусі (тимчасовий захист), що така допомога державою дійсно надається. Так само, як безоплатний проїзд у громадському транспорті, безоплатне навчання у мовній школі, послуги перекладача та інше. Місцеві працівники Червоного Хресту надають допомогу в отриманні усіх послуг та грошових виплат. Отже, «відсутність державної допомоги» є або наслідком бездіяльності позивача, або спробою ввести суд в оману, розраховуючи на неможливість перевірити даний факт.

На переконання відповідача, позивач не довела іншого, адже не надала суду жодного доказу погіршення свого матеріального стану, не надано навіть підтвердження статусу, в якому вона там перебуває, та чи перебуває саме там, а не в іншому місці та на інших умовах. Через порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України суд позбавлений можливості дослідити попередній та теперішній матеріальний стан ОСОБА_1 , порівняти їх та дійти висновку щодо його зміни, так само, як оцінити інші обставини, які мають істотне значення для вирішення справи по суті. У позовній заяві спотворено законодавчі норми щодо визначення розміру аліментів: позивач стверджує, що статтею 7 Закону України Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів для дітей віком від 6 до 18 років у сумі 2744,00 грн. Дане твердження не відповідає дійсності, адже зазначеною нормою встановлено прожитковий мінімум. А мінімальний гарантований розмір аліментів складає половину від цієї суми. Це питання має вирішуватися під час призначення аліментів або ж при вирішенні питання щодо зміни їх розміру за наявності вищезазначених підстав та їх доказів.

Позивач не скористалася правом надання відповіді на відзив (ст. 174 ЦПК України).

Представник позивача просив суд про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, у відзиві на позовну заяву просив суд про розгляд справи у його відсутності.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 -80 ЦПК України, відповідач є платником аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000,00 грн. щомісяця на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2017 р. (а.с. 9).

Шлюб між батьками дитини припинений в результаті його розірвання на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2014 р. (а.с. 10).

Позивач на даний час перебуває в Іспанії в готелі Albergue Inturjoven Almeria.

Спірні правовідносини виникли із права одержувача аліментів на збільшення розміру аліментів, та регулюються ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 51 Конституції України та ст.ст. 180, 192 СК України.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд може збільшити розмір аліментів лише за наявності зміни матеріального чи сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Даний перелік обставин, за наявності яких закон пов`язує можливість зменшення розміру аліментів, є вичерпним.

Обов`язок доказування наявності наведених вище обставин в даній справі покладається на позивача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України показами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

За ст. 81 (ч.ч. 1, 5, 6 ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, та у разі зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів, погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, він має право подати до суду позов про зменшення/збільшення розміру аліментів.

Обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України, відповідач визнав свій обов`язок щодо утримання дитини та виконує його.

Владою Іспанії затверджено отримання фінансової допомоги біженцям з України в розмірі 400 євро на дорослого та 100 євро на дитину, Уряд Іспаніі? забезпечує біженців з Украі?ни житлом, надає харчування, проживати можна поки біженці не знаи?дуть роботу і не зможуть орендувати щось самостіи?но. Украі?нці, які оформили статус тимчасового захисту в Іспаніі? мають право на роботу, невисокої зарплатні вистачить, щоб забезпечити себе речами першоі? потреби (ч. 3 ст. 82 ЦПК України).

Втім, позивачем не надано доказів на підтвердження обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, станом на час його звернення до суду із вказаним позовом.

Позивач не надала доказів на підтвердження зміни матеріального стану чи сімейного стану у порівнянні з тим, який був у позивача станом на час ухвалення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська рішення про стягнення аліментів (а.с. 10) відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, що надало би змогу дійти до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану позивача. Надання позивачем належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо свого матеріального стану на даний час та майнового стану за минулий час надало би змогу прослідкувати вказані зміни, якщо такі відбувалися, тому для суду відсутні підстави для визнання слушними доводів позивача щодо зміни її матеріального стану в бік погіршення, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 34, ст. 89, ч. 6 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ч. 1 та т.ч. 6, 8 ст. 259, 264, 265, ч. 5 ст. 272, ст. 273, п. 1 ч. 1 ст. 273, ст. 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Дата складення повного судового рішення 14.11.2022.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Сп