Справа № 303/9999/21
2/303/2443/21
Номер рядка статистичного звіту 26

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судового засідання Зарева А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості у вигляді 3 % річних від простроченої суми в розмірі 75 362,70 доларів США.

Позовні вимоги мотивує тим, що за договором кредиту № К094/07-Ф від 03.08.2007 року, укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит в розмірі 270 000,00 доларів США на термін до 02.08.2011 року. В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.08.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K094-07/Ф від 03 серпня 2007 року в розмірі 3594177,98 (три мільйони п`ятсот дев`яносто чотири тисячі сто сімдесят сім) грн. 98 коп. звернуто стягнення на ресторан з терасою літери Ф-ф, загальною площею 543,10 кв.м., що розташований за адресою: Мукачівський район, Лавківська сільська рада, східне урочище 1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Рішення набуло законної сили. Оскільки вказане рішення на даний час залишається не виконаним, то позивач просить у відповідності до ст.625 ЦК України зобов`язати відповідача відшкодувати заборгованість у вигляді 3 % річних від простроченої суми в розмірі 75 362,70 доларів США та судовий збір.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17.01.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 06.04.2022 року справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належними чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив про підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 14.02.2022 року представником відповідачів подано відзив на позов, в якому просив відмовити в позові, також просив застосувати строки позовної давності.

27.04.2022 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що прийняття рішення про стягнення заборгованості від 25.08.2011 року не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору та не тягне за собою припинення договору. Враховуючи вищенаведене, просить позов задоволити.

Представник відповідачів подав заперечення на відзив, в яких зазначив, що наведені у відповіді на відзив пояснення є необґрунтованими та не містять доказів, які б спростували зазначені відповідачем у відзиві твердження.

Представник позивача подав пояснення, аналогічні тим, які були зазначені у відповіді на відзив.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору кредиту № К094/07-Ф від 03.08.2007 року, укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит в розмірі 270 000,00 доларів США на термін до 02.08.2011 року. 03.08.2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1 (а.с 12-14,17).

В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.08.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K094-07/Ф від 03 серпня 2007 року в розмірі 3594177,98 (три мільйони п`ятсот дев`яносто чотири тисячі сто сімдесят сім) грн. 98 коп. звернуто стягнення на ресторан з терасою літери Ф-ф, загальною площею 543,10 кв.м., що розташований за адресою: Мукачівський район, Лавківська сільська рада, східне урочище 1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 04.08.2007 року та додаткових угод) Публічним акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанкм.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, індекс 49094, , з укладання від імені СФГ Червона гора договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання про судові витрати. Рішення набуло законної сили (а.с. 4-5).

У відповідності з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом відповідач в порушення статей 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України не виконав, внаслідок чого позивачем було пред`явлено вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується рішенням суду від 25.08.2011 року ( а.с. 4-5).

У вищевказаному судовому рішенні заборгованість за кредитним договором була визначена у повному обсязі, тому кредитор має право на отримання гарантій внаслідок неналежного виконання зобов`язання, у порядку визначеному частиною другою статті 625 ЦК України.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію (яка продубльована в наступних за нею постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 675/869/16-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі № 155/1315/15-ц та ін.) про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, основна сума заборгованості з 27.04.2011 року до 26.01.2018 року складає 270 000,00 доларів США, з 27.02.2018 року до 24.09.2021 року складає 192 615,20 доларів США, саме від даної суми розраховані 3 % річних ( а.с. 6).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 75 362,70 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.09.2021 року становить 1 998 618,80 гривень, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за невиконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.08.2011 року.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий висновок сформульований, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Так, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на те, що грошове зобов`язання у відповідача виникло з дати набуття рішенням суду від 25.08.2011 року законної сили, і відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, тобто позивач має право на отримання 3% річних від простроченої суми.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Викладене узгоджується з правовою позицією, наведеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц.

Проте, як вбачається з розрахунку позивача, сума до стягнення з відповідачів згідно із рішенням суду від 25.08.2011 року становить 3 594 177,98 гривень. Сплачено - 77 424,80 доларів США, що становить 2 090 990,46 гривень (а.с. 115), відтак залишок суми до стягнення згідно рішення суду 1 503 187,52 гривень. Розрахунковий період з 07.12.2018 року по 07.12.2021 року (день звернення з позовом до суду), кількість днів 1097, відтак сума заборгованості за даний період становить 135 410,38 гривень.

Однак суд, перевіривши розрахунок заборгованості приходить до висновку про часткове задоволенні позову, а саме з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 3% річних в сумі 135 410,38 гривень, які нараховані з урахуванням позовної давності (про застосування якої просить представник відповідачів) за період з 07.12.2018 року по 07.12.2021 року (день звернення з позовом до суду), оскільки право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Щодо вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч.4 ст.559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки.

З тексту договору поруки № 1 від 03.08.2007 року (а.с. 17) вбачається, що у пункті 12 сторони узгодили, що поручительство за цим договором припиняється за спливом п`яти років зі дня настання строку повернення кредиту по кредитному договору. Отже, сторони обумовили строк дії поручительства.

З огляду на те, що у 2011 року банк звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим змінив, в тому числі і строк виконання кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

07 грудня 2021 року звернувшись до суду з позовом до поручителя про стягнення 3% річних за ст.625 ЦК України, банк не врахував, що порука припинена, оскільки строк повернення кредиту настав у 2011 року (на момент звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки), а позов до поручителя пред`явлений у грудні 2021 року, тобто більше ніж п`ять років, визначених у п.12 договору поруки від 03.08.2007 року.

З огляду на наведене, у задоволені позову банку до ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки порука припинена.

Щодо заяви представника відповідача щодо спливу строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Проте, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, помилковим є посилання представника відповідача про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з спливом позовної давності.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст.11, 509, 526, 611, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 135 410,38 гривень (сто тридцять п`ять тисяч чотириста десять гривень тридцять вісім копійок ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1354,10 (одна тисяча триста п`ятдесят чотири гривні десять копійок) гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 01001 м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Рішення суду виготовлено 24.05.2022 року.

Головуюча О.В.Гутій