Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 липня 2022 року м. Шаргород

Cправа №152/627/22

Провадження №2/152/217/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1. Виклад позиції позивача.

06.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті усіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що вона з 20.03.2020 року по 17.02.2022 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу вона та відповідач мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що є підставою для звернення з цим позовом до суду про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів.

Окрім того, враховуючи, що дитина проживає з нею, то вона має право на утримання від відповідача на підставі вимог ст.84 СК України.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на вимоги ст.ст.180, 181, 182, 84 СК України.

2. Виклад заперечення відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 скористався своїм правом на подання відзиву на позов і 25.07.2022 року надіслав до Шаргородського районного суду, а також на адресу позивача відзив на позовну заяву про стягнення аліментів (а.с.18-20, 24).

Заперечуючи щодо позовних вимог, ОСОБА_2 зазначив, що надає допомогу на утримання дитини, оскільки за період з 17.02.2022 року по 19.07.2022 року ним перераховано на користь позивача 2000 грн., а також передано 5000 грн., тому вважає, що не ухилявся та не має наміру ухилятися від утримання дитини.

Разом з тим, він є безробітним, не має постійного заробітку впродовж понад півтора років, тому вважає справедливим встановити розмір аліментів, які стягуватимуться з нього на утримання неповнолітнього сина в твердій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за приписами ч.2 ст.182 СК України, тобто в розмірі 1100,50 грн., враховуючи, що прожитковий мінімум для дитини шести років становить з 01.07.2022 року 2201 грн., тому 50 відсотків прожиткового мінімуму у виді аліментів на утримання дитини, які він повинен сплачувати на рівні з позивачем, становить саме вказану вище суму.

Крім того, відповідач вказує, що не має фактичної можливості надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини у зв`язку із тим, що є безробітним та не має постійних доходів.

Відповідач просить позов задовольнити частково та стягнути з нього аліменти лише на утримання дитини, до того ж у твердій грошовій сумі в розмірі 1100,50 грн. на місяць, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

До відзиву відповідачем додано копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 15.07.2022 року та два дублікати фіскальних чеків (а.с.21, 22-23).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1.Позивач ОСОБА_4 27.07.2022 року подала до Шаргородського районного суду заяву про приєднання довідки Рахнівсько-Лісового старостинського округу про перебування на її утриманні станом на 26.07.2022 року дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, позивач до суду не подавала.

Також, станом на час судового розгляду справи позивач ОСОБА_4 не подала до суду відповіді на відзив ОСОБА_2 .

2. Відповідач ОСОБА_2 25.07.2022 року надіслав до Шаргородського районного суду відзив на позовну заяву (а.с.18-20).

Заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, відповідач до суду не подавав.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали суду від 07.07.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 28.07.2022 року без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано сторонам у справі у встановлені судом строки подати заяви по суті відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення на відповідь (а.с.14-15).

2. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Сторони у справі у встановлений судом строк не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7 ЦПК України.

3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

4. Суд при розгляді цивільної справи приєднує до матеріалів цивільної справи довідку Рахнівсько-Лісового старостинського округу про проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем ОСОБА_1 та перебування дитини на утриманні матері, враховуючи, що вказана довідка подана позивачем до початку розгляду справи по суті та містить інформацію, ідентичну інформації, викладеній у довідці від 06.07.2022 року, яка подана разом з позовом (а.с.28).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину та права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.03.2020 року, який розірвано на підставі рішення Шаргородського районного суду від 17.02.2022 року (а.с.7-9).

Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Виходячи з відзиву відповідача ОСОБА_2 , ним не оспорюються батьківство щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, судом встановлено, що дитина сторін син ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_1 , що стверджується позивачем у позовній заяві та не заперечується відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на позов, тобто визнається сторонами, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню.

Дитина сторін ОСОБА_3 знаходиться на утриманні позивача, що підтверджується довідками Рахнівсько-Лісового старостинського округу Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області (а.с.10, 28).

Вказана обставина заперечується відповідачем, з огляду на те, що останній у відзиві на позов зазначає про те, що він приймає участь в утриманні дитини, зокрема, за період з 17.02.2022 року по 19.07.2022 року ним перераховано на користь позивача на утримання сина 2000 грн. та передано 5000 грн., а також відповідачем додано до позову два дублікати від 20.07.2022 року чеків від 02.03 2022 року та від 18.06.2022 року, згідно з якими відповідачем здійснено переказ грошових коштів у сумі по 1000 грн. (а.с.22, 23).

Проаналізувавши вказані докази суд встановив, що платником у вказаних дублікатах чеків вказаний відповідач ОСОБА_2 , отримувачем ОСОБА_1 , проте, призначенням платежів на суму по 1000 грн. вказано «переказ власних коштів», тому суд не може враховувати вказані дублікати чеків у якості доказів на підтвердження належного утримання відповідачем ні дитини ОСОБА_3 , ні колишньої дружини ОСОБА_1 , враховуючи, що призначення здійснено не з метою утримання дитини чи колишньої дружини, тоді як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на переконання суду, вказані дублікати чеків не можуть бути достовірними та достатніми доказами добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання дитини чи колишньої дружини, оскільки не встановлюють дійсних обставин щодо їх утримання з боку відповідача, та не дають змоги дійти висновку про відсутність факту ухилення відповідача від утримання вказаних осіб, у зв`язку із чим відхиляються судом.

Крім того, відповідач у відзиві стверджує про добровільне передання ним позивачеві на утримання дитини 5000 грн., проте, не додає належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вказаної обставини, тому вказане ствердження не приймається судом до уваги.

До того ж, відповідач ОСОБА_2 стверджує у відзиві на позов, що є безробітним та не має постійного заробітку.

На підтвердження вказаних обставин відповідач зазначає та додає до відзиву довідку Тульчинської ДПІ від 15.07.2022 року «Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 15.07.2022 року» (а.с.21), з якої вбачається, що впродовж 1-3 кварталів 2021 року у ДПІ відсутня інформація про доходи відповідача; у листопаді 2021 року відповідач отримав дохід в розмірі 20000 грн. з продажу рухомого майна, податки з якого не утримані; у 1 кварталі 2022 року у ДПІ відсутня інформація про доходи відповідача (а.с.21).

Разом з тим, на переконання суду, вказана довідка не може бути достовірним та достатнім доказом неотримання відповідачем доходів та неспроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини, оскільки не встановлює дійсних обставин щодо неплатоспроможності відповідача, та не дає змоги дійти висновку про відсутність у відповідача доходів взагалі, оскільки вбачається отримання доходу у 2021 році у розмірі 20000 грн. та, до того ж, у примітці довідки вказується про те, що викладена у ній інформація потребує уточнення у податкових агентів (джерел доходів).

Крім того, вказана довідка ДПІ не підтверджує факту наявності у відповідача статусу безробітного, про що вказує останній у відзиві на позов.

Також, доказів того, що відповідач перебуває на обліку у відповідній районній філії Вінницького обласного центру зайнятості чи іншого центру зайнятості як безробітний, чи звертався у пошуках роботи, відповідачем суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не перебуває на відповідному обліку в будь-якій філії центру зайнятості як безробітний, тобто не звертався у пошуках роботи.

Крім того, відповідач стверджує у відзиві, що не має постійного заробітку.

Ствердження відповідача про те, що він є безробітним і, одночасно з цим, таким, що не має постійного заробітку, на переконання суду, є взаємовиключними, оскільки при наявності статусу безробітного особа отримує допомогу по безробіттю, а також держава бере на себе обов`язок по здійсненню пошуку роботи для такої особи.

Тоді як відсутність постійного заробітку у особи підтверджує, на переконання суду, факт, що відповідач має тимчасові заробітки, а отже, доходів від таких тимчасових заробітків не декларує, інакше такі доходи обліковувалися б у інформаційній довідці Тульчинської ДПІ.

Доказів того, які доходи отримує відповідач від тимчасових заробітків, останнім суду не представлено.

Крім того, відповідач стверджує у відзиві, що при встановленні розміру стягуваних аліментів, суд, крім іншого, повинен враховувати стан здоров`я платника аліментів.

Доказів про будь-який хворобливий стан свого здоров`я відповідач суду не надав.

Таким чином, суд вважає, що відповідач за станом здоров`я здоровий, є особою працездатного віку, будь-яких висновків лікарських комісій з приводу заборони працювати, або про встановлення непрацездатності чи групи інвалідності відповідачем суду не надано, тому він може працювати та надавати допомогу на утримання як дитини, так і дружини.

У відзиві відповідач зазначає про те, що спроможний сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить 1100,50 грн. на місяць, у зв`язку із чим просить визначити розмір стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина, тобто позивач ОСОБА_1 має право на звернення до суду з означеним позовом про стягнення аліментів та на вибір способу стягнення аліментів.

При цьому, позивачем обрано спосіб стягнення аліментів у частці від доходу батька у розмірі ј, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, що визначений державою і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно з вимогами ч.2 ст.182 СК України.

Відтак, підстав для визначення розміру стягуваних з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1100,50 грн., про що просить останній у відзиві, суд не вбачає.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, оскільки здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку.

Здійснення догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не дає можливості позивачу отримати належні доходи, котрі б забезпечували їй повноцінне утримання, тоді як судом встановлено, що відповідач є працездатним, тому може надавати допомогу на утримання дружини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дружину, яка здійснює догляд за дитиною сторін до досягнення трирічного віку.

Також, суд констатує, що відповідач не має на утриманні інших осіб, оскільки доказів наявності у нього інших утриманців, крім дитини та колишньої дружини, ОСОБА_2 суду не надано.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи до заяв по суті позову та відзиву на позов на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи у заявах по суті та в судовому засіданні, а також представлені сторонами докази, констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини і що це зашкодить інтересам та матеріальному становищу відповідача, оскільки судом встановлено, що відповідач здоровий, не має на утриманні інших осіб, працездатний, не має протипоказань щодо праці, тому може працювати, отримувати дохід та утримувати дитину та колишню дружину, з якою проживає дитина сторін.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на її утримання, проте від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання сина ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на утриманні матері, з якою проживає, а відтак, обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини покладено саме на позивача ОСОБА_1 , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови щодо обов`язку утримувати дитину.

Крім того, позивач, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, а отже, потребує матеріального утримання з боку відповідача.

Відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає, що не заперечується відповідачем, оскільки останній у відзиві зазначив, про те, що не має фінансової можливості утримувати позивача.

Разом з тим, враховуючи, що відповідач офіційно не працевлаштований, то розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь позивача слід визначити у 1000 грн.

Отже, суд вважає, що слід стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті (ј частини) заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також слід стягнути аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, виходячи із вимог ст.84 СК України, враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо відсутності доходу та неможливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 .

Таким чином, порушені права позивача та малолітньої дитини сторін на належне утримання з боку батька підлягають поновленню шляхом часткового задоволення позову.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину та права дружини, з якою проживає дитина, зокрема, і в разі розірвання шлюбу, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною 3 ст.51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом (ч.1 ст.192 СК України).

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів.

Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України).

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України).

Згідно з ч.6 ст.84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед (ч.ч.1, 2, 3 ст.77 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України).

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ч.3 ст.80 СК України).

VІ. Висновки суду

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до повноліття дитини підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

До того ж, розмір стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів повинен бути визначений не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання коштів на її утримання, тоді як відповідно до ч.ч.2, 4, 6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального стану, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Відтак, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 2000 гривень щомісячно, до досягнення трирічного віку сином ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, зокрема, у розмірі 1000 грн. щомісячно, до 10.01.2024 року, з огляду на те, що відповідач хоча і працездатного віку, але офіційно не працевлаштований.

Отже, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК).

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 76-81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, ст.ст.273, 274-279 ЦПК, на підставі ст.ст.75, 77, 79, 84, 150, 179, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті (ј частини) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2022 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 06.07.2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини відмовити.

Розподіл судових витрат

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Порядок негайного виконання рішення

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Повне ім`я сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий органом 0540, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , відомості щодо паспорту громадянина України суду не відомі, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне рішення складено та підписано 28.07.2022 року.

Суддя: