ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року

м. Валки

справа № 629/494/21

провадження № 22-ц/818/1033/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.

за участі секретаря Гармаш К.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 травня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в якому просив зобов`язати АТ «Державний Ощадний банк України» відновити залишок кредитних коштів на його особистому рахунку, у зв`язку з тим, що карту за № НОМЕР_1 було заблоковано, до стану 16400 грн., а саме 15000, 00 грн. кредитних коштів та 1400,00 грн. власних коштів, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 23.04.2017 року щодо зняття коштів у сумі 16400, 00 грн., та списати нараховані у зв`язку з цим відсотки, пеню, штрафні санкції та суму комісії за перерахунок грошових коштів- 119, 80 грн.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 травня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано АТ «Державний Ощадний банк України» відновити залишок кредитних коштів на особистому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в АТ «Державний Ощадний банк України», відкритому на підставі договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 22.11.2016 року, № НОМЕР_1 , до стану 16 400 грн., а саме 15000, 00 грн. кредитних коштів та 1400,00 грн. власних коштів, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 23.04.2017 року щодо зняття коштів у сумі 16 400, 00 грн., після яких карту ОСОБА_1 було заблоковано. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з АТ «Державний Ощадний банк України» у розмірі 908, 00 грн. на користь держави.

В апеляційній скарзі Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розподілити судові витрати.

Зазначає, що 22.11.2016 між позивачем та Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» був укладений договір комплексного обслуговування фізичних осіб, який розміщений на інтернет сторінці Банку. Клієнт отримав картку та встановлений кредитний ліміт. В подальшому позивач звертався до Банку з листом-вимогою, в якій вказував на необхідність відновлення залишку кредитних коштів та списання відсотків, пені, штрафних санкцій на суму комісії за перерахунок грошових коштів, в вимозі ним зазначено, що він не порушував Умов та правил договору, не повідомляв нікому пін-код та CVV-код, не реєструвався у системі LigPay. На вказане звернення Банком було надано обґрунтовану відповідь з висновком щодо відсутності підстав для відшкодування заявникові вищевказаних грошових коштів на суму 16 400,00 грн. Зауважує, що позивачем не наведено жодних аргументів, які б спростовували можливість його особистої ініціації вказаних банківських операцій та терміново не повідомлено Банк про незаконні дії. Також представник зауважила, що судом безпідставно відмовлено у застосуванні строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд не може дійти висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з неправомірним, без волевиявлення позивача, через незаконне списання коштів позовна вимога про зобов`язання банку відновити залишок коштів на картковому рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням спірних фінансових операцій, підлягає задоволенню. Суд вважав, що строк на звернення ОСОБА_1 закінчився в період карантинних обмежень та, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 намагався захистити свої права та інтереси у досудовому порядку. Зважаючи на вказане, суд вважає строк пропущеним з поважних причин та поновлює його.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 22.11.2016 року між ОСОБА_1 та АТ Ощадбанк було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, про що свідчить копія заяви про приєднання №1371823/221116, умовами та договором(а.с.33-45). ОСОБА_1 отримав кредитну карту з кредитним лімітом у розмірі 15 000,00 грн., що наданий банком для потреб клієнта. Вказане не оспорюється сторонами.

Як вказав позивач, 23.04.2017 року приблизно о 5 годині ранку на його номер телефону надійшло чотири смс-повідомлення з текстом: не повідомляйте нікому ці чотири цифри та згодом надійшло смс-повідомлення з текстом: у вас знято 16400,00 грн.. Прочитав ці смс-повідомлення приблизно о 9 ранку, ОСОБА_1 попрямував до найближчого банкомату для того, щоб перевірити залишок коштів на банківському рахунку. Залишок грошових коштів на рахунку склав приблизно 150 грн. Позивач зазначив, що відразу зателефонував на гарячу лінію АТ Ощадбанк та повідомив оператора про шахрайські дії стосовно мого банківського рахунку, у відповідь оператор повідомив його про те, що його карту буде заблоковано. На спростування викладеного позивачем у позові, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів.

Факт списання коштів з рахунку не оспорюється сторонами та підтверджується копією виписки(а.с.10).

24.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області із заявою про скоєне кримінальне правопорушення, на підставі якої відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.185 ч.1 КК України за №0000960 та розпочате досудове розслідування, про що свідчить копія талону-повідомлення та копія витягу з ЄРДР(а.с.7-8).

07.09.2020 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області відкрито провадження по цивільній справі за позовом АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копію ухвали(а.с.9). Відповідачем надано розрахунок заборгованості(а.с.46-48).

Позивач зазначив, що ним направлявся лист-вимога на адресу банку щодо повернення грошових коштів, які було знято 23.04.2017 року невідомими особами, однак згідно відповіді АТ Ощадбанк, у банку відсутні підстави для відшкодування грошових коштів, так як банк не несе відповідальності за фінансові операції по його картковому рахунку, проведення яких стало можливим внаслідок розголошення ним конфіденційної інформації третім особам. Викладене не оспорюється відповідачем та підтверджується копією листа - вимоги та відповіді Банку(а.с.11, 31-32).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15.

Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі №699/16-ц (провадження №61-16504св18) та від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі №489/1649/17.

Позивачем не було своєчасно вжито заходів щодо припинення незаконних дії по його картці, та не повідомлено Банк про неправомірне зняття з його картки грошових коштів. Крім того, позивачем подано витяг з ЄДРДР з якого вбачається про звернення із заявою до відділення поліції.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем на підтвердження вжиття заходів щодо відвернення наслідків та своєчасного повідомлення відповідача про шахрайські дії не надано доказів. Також не надано доказів щодо подальшого розгляду його заяви до відділку поліції. Таким чином судова колегія позбавлена можливості перевірити чи відсутні у діях позивача порушення Умов та Правил надання банківських послуг.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що зняття коштів стало можливим лише до повідомлення позивача про блокування рахунку є обґрунтованими, а тому є всі підстави дійти висновку, що AT "ОщадБанк" не повинен нести відповідальність за дану операцію.

Враховуючи вищевикладене, положення умов договору між сторонами, ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в України", Положення № 705 Банком не порушено жодних вимог чинного законодавства, а тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, підстави для звільнення позивача від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг, відсутні.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог позовних вимог банку та задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірне незастосування судом першої інстанції строку позовної давності, судова колегія не приймає до уваги, оскільки у задоволенні позову відмовляє.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 13 ст. 141, п. п. «б», «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судового збору.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги, судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362,00 грн, у зв`язку з тим, що позивач є інвалідом ІІ групи (а.с. 78), підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 травня 2021 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,00 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови складено 08.12.2022 року