Справа № 201/8253/21
Провадження № 2/201/494/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпріцивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2021р. ПрАТ «НВО «Созидатель» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 2 7).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 12.10.2021р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 45).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що AT «НВО «Созидатель» надає житлово-комунальні послуги (обслуговування будинку та прибудинкової території, опалення та гаряче водопостачання, холодне водопостачання, електрична енергія) співвласникам багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі ОСОБА_1 , якій належить квартира АДРЕСА_2 у цьому будинку.

Комунальні послуги надавались позивачем відповідачу належної якості та в повному обсязі, що підтверджується відсутністю надходження на адресу позивача актів - претензій (у відповідності до ч. 1, п. 9 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, встановлено порядок оформлення претензій споживачів до виконавців) від відповідача.

Послуги з житлово-комунальних послуг надавались відповідачеві за відсутності договору.

Позивач не отримував в повному обсязі оплату за надані послуги від відповідача в результаті чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим ПрАТ «НВО «Созидатель» звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «НВО «Созидатель» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 4 626,93 грн.; інфляційні збитки в розмірі 338,16 грн., три відсотка річних в розмірі 96,92 грн., а разом 5 062,01 грн. та судові витрати по справі.

Відповідачка позовні вимоги не визнала. 13.04.2022р. від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 60-65), в якому вона зазначила, що їй не надходило жодної пропозиції щодо укладення договору. З наданої позивачем таблиці не можливо встановити обсяг наданих послуг. Позивачем надавалися послуги без укладених договорів, відсутні первинні документи, які підтверджують реальність надання послуг, їх обсяг і вартість. Просила відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник позивача - Матета А.К. (діє на підставі довіреності № 0611-2021 від 04.11.2021р.) надала до суду клопотання, в якому просить розглянути справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін та заяву про розгляд справи без участі представника позивача, за наявними в матеріалах справи доказами. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 47, 49).

Відповідачка ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила у задоволені позовних вимог відмовити (а.с. 66).

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» створено та здійснює діяльність з метою отримання прибутку на основі задоволення потреб громадян, підприємств, установ, організацій усіх форм власності у вироблені товариством продукції та товарах, наданих послугах та виконаних роботах у сферах, визначених предметом його діяльності.

Предметом діяльності ПрАТ «НВО «Созидатель» є, зокрема, управління від імені власника житловою нерухомістю: виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування житлового та нежитлового нерухомого майна (поточне обслуговування та ремонт, контроль систем опалення та кондиціювання, прибирання та загальний догляд за приміщеннями тощо), послуги консьєржа, утримання та управління житлом та іншим нерухомим майном у співвласності.

ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також послуги по забезпеченню надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, ПрАТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» є правонаступником АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель».

Судом встановлено, що ПрАТ «НВО «Созидатель» надає житлово-комунальні послуги (обслуговування будинку та прибудинкової території, опалення та гаряче водопостачання, холодне водопостачання, електрична енергія) співвласникам (мешканцям) багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі ОСОБА_1 , якій належить квартира АДРЕСА_2 у цьому будинку.

Вказаний факт відповідачкою не спростований нележаними і допустимими доказами.

Окрім того, відповідно до відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області відносно надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки, остання значиться зареєстрованою з 19.10.2008р. за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 44).

Співвласниками будинку АДРЕСА_1 , як і відповідачкою, не укладено індивідуальні договори про постачання електричної енергії з постачальником.

Закупівля всієї електричної енергії, яку споживають співвласники будинку (в тому числі і відповідач) здійснюється позивачем на підставі укладеного з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» 01.04.2011р. договору про постачання електричної енергії № 018001, а з 01.01.2019р. на підставі публічного договору шляхом подачі заяви - приєднання (а.с. 15 27).

Позивач сплачує виставлені енергопостачальником рахунки та відповідно несе 100% витрат за спожиту електричну енергію співвласниками будинку АДРЕСА_1 .

Оплата за спожиту мешканцями будинку електричну енергію здійснюється позивачем за показниками загальнобудинкових засобів обліку електричної енергії.

Інформація щодо тарифу є публічною та не потребує додаткового узгодження з співвласниками зазначеного будинку.

Для запобігання відключення багатоквартирного будинку від системи електропостачання ПрАТ «НВО «Созидатель» сплачує рахунки від електропостачальника та отримує збитки, зокрема пов`язані з невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати за спожиту електричну енергію.

Позивач тільки перевиставляє вже сплачені енергопостачальнику рахунки на співвласників зазначеного будинку (як і відповідачу) за регульованим Державою тарифом та навіть при 100% компенсації (оплаті) вартості електроенергії споживачам (співвласниками будинку) позивач не отримає прибутку.

Позивач надав відповідачу послугу, оплативши рахунки енергопостачальника, оскільки саме з ПрАТ «НВО «Созидатель» укладено договір на поставку електричної енергії з енергопостачальником.

Крім того, судом встановлено, що послуги з опалення та гарячого водопостачання позивач надавав з використанням обладнання будинкової дахової котельні.

Для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання позивач здійснював 100% передоплату підприємствам - постачальникам на закупівлю: природного газу, води; електричної енергії для забезпечення енергоресурсами автономної будинкової дахової котельні.

Як зазначає позивач та не спростовую відповідачка, послуга опалення та гарячого водопостачання надавалась безперебійно, належної якості.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державне регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги будується на принципах: доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій; нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку; відповідальності виконавців/виробників за недотримання вимог стандартів, нормативів, норм, порядків та правил; відкритості, доступності та прозорості структури цін/тарифів для споживачів та суспільства.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів (частина 2 ст. 31 Закону).

Відтак вся інформація про ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги і відповідні документи за своїм характером є відкритою інформацією, становить суспільний інтерес, і відповідно суб`єкти господарювання є її розпорядниками відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 14 цього Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики, комунальних послуг,

друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території,

третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Відповідно до п.п. 2 п. «а» ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, послуги з постачання гарячої води, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

ПрАТ «НВО «Созидатель» не є підприємством, яке підпадає під державне регулювання, а отже свої тарифи встановлює виключно на договірних засадах із споживачем.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов`язаний забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Отже, позивач взяв на себе зобов`язання щодо належного комунального та експлуатаційного обслуговування будинку, а власники приміщень, в свою чергу зобов`язані укласти відповідний договір з постачальником таких послуг.

Згідно зі ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до положень ст.ст. 156, 162 ЖК Української РСР, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016р. № 6-2951цс15.

Незважаючи на обов`язок оплачувати за фактично отримані послуги відповідачка не здійснювала оплату в період з 01.07.2016р. по 01.11.2020р., в результаті чого за вказаний період утворилась заборгованість, яка дорівнює 4 626,93 грн., що підтверджено випискою з особового рахунку (а.с. 28-29).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов у частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2016р. по 01.11.2020р. у розмірі 4 626,93 грн. підлягає задоволенню.

Також, позивачем нараховані відповідачеві інфляційні втрати за період з 01.12.2020р. по 12.08.2021р. у сумі 338,16 грн., 3% річних за період з 01.12.2020р. по 12.08.2021р. у сумі 96,92 грн., про що наданий відповідний розрахунок (а.с. 37, 38).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у правовій позиції від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15 роз`яснив, що закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

Разом із тим, суд не погоджується з сумою нарахованих і заявлених до стягнення позивачем інфляційних витрат і трьох відсотків річних, адже вони розраховані, починаючи з 01.12.2020р. по 12.08.2021р. від всієї суми заборгованості 4626,93 грн., яка виникла лише станом на 01.11.2020р.

Як видно з розрахунку заборгованості, вона зростала щомісячно (а.с. 28-29).

Суд зазначає, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічне положення міститься у постанові Верховного суду України від 19.10.2016 р. у справ і № 6-2129цс16.

У спірних правовідносинах виконання зобов`язання передбачено частинами або у вигляді періодичних платежів, а тому нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України має здійснюватися за кожним платежем окремо за кожен місяць, а не на всю кінцеву суму заборгованості, яка виникла станом на листопад 2020 року (у цьому випадку).

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір у межах позовних вимог, суд вважає, що позивачем не доведено підставність стягнення інфляційних витрат в розмірі 338,16 грн. та 3% річних в розмірі 96,92 грн. від простроченої суми 4626,93 грн. за період з 01.12.2020р. по 12.08.2021р., тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Отже, позовні вимоги ПрАТ «НВО «Созидатель» підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 2270,00 грн. (а.с. 1) з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 2074,89 грн. (4626,93 грн. х 2270,00 грн. : 5062,01 грн.).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Науково виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Науково виробниче об`єднання «Созидатель» (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Андрія Фарба, 4) заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання електричної енергії за період з 01.07.2016р. по 01.11.2020р. у розмірі 4626,93 грн.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Науково виробниче об`єднання «Созидатель» (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Андрія Фарба, 4) судові витрати у розмірі 2074,89 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 25 квітня 2022 року.

Суддя О.С. Наумова