П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022року м. Київ

Справа №754/4461/21

Провадження № 22-ц/824/5017/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 адвоката Бойка Сергія Олександровича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року, ухваленого у складі судді Скрипки О.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Позов ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона з 04 серпня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2015 року.

Позивачка вказувала, що за час перебування у шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_3 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року у справі № 754/7530/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення повноліття дитини, починаючи з дня подання заяви до суду.

09 жовтня 2017 року позивачкою було отримано виконавчий лист та пред`явлено на примусове виконання (виконавче провадження ВП 55030391 у Деснянському РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (місто Київ).

Як зазначала позивачка, відповідач сплачував аліменти не регулярно та не в повному обсязі, в зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка була погашена лише у грудні 2020 року.

Відтак, позивач вважала, що за період з 01 грудня 2017 року по грудень 2020 року відповідач має сплатити неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, яка становить в загальному розмірі 208 697,44 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно у розмірі 208 697,44 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та справу призначено справу до розгляду по суті.

Аргументи відповідача щодо позовних вимог

05 жовтня 2021 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до суду відзив на позовну заяву.

У даному відзиві відповідач вказував на те, що не визнає позовні вимоги, оскільки йому чиняться перешкоди у спілкуванні та догляді за дитиною, позивач налаштовує дитину проти нього, в зв`язку з чим він звертався до служби у справах дітей, однак, оскільки позивач не з`являлась на комісію, він не зміг вирішити це питання. Він систематично перераховував кошти на утримання доньки, в тому числі з 2017 року по грудень 2019 року особисто перераховував кошти на аліменти за реквізитами виконавчої служби. З грудня 2019 року аліменти вираховувались автоматично з його заробітної плати його роботодавцем ТОВ «Сільпо-Фуд». В листопаді 2020 року він отримав розрахунок державного виконавця про заборгованість по аліментам і 27 листопада 2020 року перерахував увесь визначений державним виконавцем розмір заборгованості у сумі 74 010,65 грн, хоча з таким розміром заборгованості він не згоден. Відповідач вважав, що вказана заборгованість виникла не з його вини, а з вини державного виконавця, який неналежним чином виконував свої обов`язки. Крім того, внаслідок невірного нарахування заборгованості по аліментам у 2018 році він вже звертався до суду зі скаргою на дії державного виконавця, внаслідок чого було видано розрахунок із відсутністю заборгованості. Однак, у 2020 році державний виконавець знову зазначив невірні дані щодо його доходу за період з 2017 року по серпень 2018 року. Посилаючись на викладені обставини, а також положення частини першої статті 196 СК України, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також стягнути з позивача на його користь судові витрати.

Додаткові аргументи позивача

13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

У даній відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначала про те, що державним виконавцем добросовісно виконувались свої посадові обов`язки, в той час, як відповідач протягом двох років приховував від державного виконавця факт отримання дивідендів, що призвело до заниження розміру аліментів в розмірі 127 531,26 грн. Відтак, оскільки відповідач намагався умисно приховати джерело доходу (дивіденди), то позивач вважав, що саме з вини відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої розраховано відповідно до вимог чинного законодавства, а вимоги статті 196 СК України не встановлюють будь-яких обмежень періоду нарахування пені.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року в розмірі 75 574,03 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

06січня2022 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що при винесенні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції неправильно дослідив докази та обставини справи, не вірно застосував норми матеріального права, що призвело до винесення судом незаконного, на думку заявника, рішення. Заявник вказує, що висновок суду про те, що відповідачем аліменти сплачувалися нерегулярно, не відповідають обставинам справи, оскільки судом не було враховано надані відповідачем квитанції про сплату аліментів. Судом першої інстанції проігноровано докази надані відповідачем, що підтверджують сплату ним штрафу та виконавчого збору у ВП № 55030391. Заявник також вказує, що судом не було надано належної оцінки вини відповідача, оскільки заборгованість виникла з вини державного виконавця.

04 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить змінити рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року в частині розміру стягнутої пені, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно в розмірі 208 697,44 грн.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано частину першу статті 196 СК України, що призвело до частково задоволення позовних вимог, оскільки сума пені за всі місяці не перевищує суму заборгованості на яку вона нараховується за ці місяці.

Рух апеляційних скарг та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 11 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів та витребувано з Деснянського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи№ 754/4461/21.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено їм строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

24 січня 2022 року матеріали цивільної справи № 754/4461/21 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 15лютого 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойка С. О. передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки справа в силу закону є малозначною (пункт 3 частина шоста стаття 19 ЦПК України).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року задоволено та поновлено його. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бойка С. О. на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката- Бойка С. О. на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки справа в силу закону є малозначною (пункт 3 частина шоста стаття 19 ЦПК України).

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

04 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, та змінити рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року в частині розміру стягнутої пені, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно в розмірі 208 697,44 грн.

Аргументи наведені у відзиві на апеляційну скаргу, є аналогічними аргументам, наведеним представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі.

Позиція Київського апеляційного суду

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07 серпня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2015 року.

За час перебування у шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_3 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року у справі № 754/7530/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 червня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Деснянському РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) (виконавче провадження ВП 55030391).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Вахрамєєвою Я. В. від 04 лютого 2021 року, за вказаним виконавчим документом станом на листопад 2020 року відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 75 574,03 грн. З вказаного розрахунку також вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі, а станом на грудень 2020 року відповідачем було погашено заборгованість в розмірі 73 699,83 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважала, що за період з 01 грудня 2017 року по грудень 2020 року відповідач має сплатити неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, яка становить в загальному розмірі 208 697,44 грн.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходить із такого.

Щодо наявності підстав для стягнення неустойки (пені) по аліментам.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності),які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Установлено, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, за вказаним виконавчим документом станом на листопад 2020 року відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 75 574,03 грн. З вказаного розрахунку також вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі, а станом на грудень 2020 року відповідачем було погашено заборгованість в розмірі 73 699,83 грн. Загальний розмір заборгованості станом на 01 лютого 2021 року у відповідача перед позивачем зі сплати аліментів становить 1 657,06 грн (а. с. 13-14).

Відповідач та його представник проти даного розрахунку заборгованості заперечували, вказуючи на те, що вказана заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання державним виконавцем своїх посадових обов`язків, про що свідчать звернення відповідача до суду у 2018 році.

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі

№ 278/725/20 (провадження № 61-690сво21).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів відсутності його вини у несплаті (неповній сплаті) аліментів, а також невірності вищевказаного розрахунку та неправомірності дій чи бездіяльності державного виконавця. Отримавши вищевказаний розрахунок відповідач не оскаржував його у встановленому законом порядку, а також не оскаржував дій державного виконавця. Більш того, відповідачем вказана сума заборгованості була сплачена, що свідчить про визнання ним її наявності та розміру.

За наведених вище фактичних обставин справи, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що саме з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, виникла заборгованість зі сплати аліментів, а від так наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 пені, передбаченої статтею 196 СК України.

Аргументи відповідача про те, що його вини у наявності заборгованості зі сплати аліментів немає, спростовуються матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами справи, зокрема розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, з якого вбачається, що аліменти відповідачем сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі, що в свою чергу підтверджує обізнаність відповідача про відкрите відносно нього виконавче провадження. Доказів про вжиття всіх залежних від відповідача дій щодо сплати регулярно та в повному обсязі аліментів останнім не надано.

Наявні в матеріалах справи платіжні доручення про перерахування коштів на сплату аліментів, лише підтверджують сплату аліментів у розмірах, зазначеним державним виконавцем у розрахунку заборгованості, та не підтверджують позицію відповідача про повну сплату аліментів в установлених розмірах та своєчасність їх сплати, що давало б підстави для не застосування пені, передбаченої статтею 196 СК України.

Щодо розміру пені за прострочення сплати аліментів.

Відступаючи від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (касаційне провадження № 14-616цс18) зробила висновок про те, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

За таких обставин, враховуючи вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд дійшов висновку про те, що розмір пені зі сплати заборгованості по аліментам у відповідача перед позивачкою в межах заявленого періоду (з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року) становить 372 863,66 грн. Проте позивачкою заявлено до стягнення 208 697,44 грн, а відповідно до правил частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Разом з цим, тлумачення частини першої статті 196 СК України дає підстави дійти висновку про те, що розмір неустойки (пені), який підлягає стягненню з особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, має становити не більше 100 відсотків заборгованості.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04 лютого 2021 року, вбачається, що у грудні 2020 року відповідачем було сплачено 73 699,83 грн. Загальний розмір заборгованості станом на 01 лютого 2021 року становить 1 657,06 грн.

Таким чином, беручи до уваги правила частини першої статті 196 СК України, розмір неустойки (пені), який підлягає стягненню з ОСОБА_2 становить 1 657,06 грн.

Та обставина, що позивачкою у позові вказано період за який вона просить стягнути пеню (з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно), тобто до місяця в якому відповідачем було сплачено більшу половину заборгованості зі сплати аліментів, не змінює факту існування реальної заборгованості відповідача перед позивачкою в розмірі 1 657,06 грн., що вказано у розрахунку заборгованості по аліментам від 04 лютого 2021 року ВП № 55030391, складеним державним виконавцем Вахрамєєвою Я. В., який додано позивачкою до позовної заяви.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року в частині визначення розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає зменшенню з 75 574,03 грн до 1 657,06 грн.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційних скарг та зміну оскаржуваного судового рішення в частині розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню, зміні також підлягає визначений судом першої інстанції розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави з 908,00 грн до 19,90 грн., що відповідає пропорційності розміру задоволених позовних вимог (частина перша стаття 141 ЦПК України).

За правилами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Предметом спору у цій справі є стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, а ОСОБА_1 є позивачем у цій справі, а відтак звільнена від сплати судового збору у ці справі в силу закону.

Оскільки ОСОБА_1 є такою, що вислу пункту 3 частини першої статті 5 Закон України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, судові витрати в розмірі 1 332,15, які ОСОБА_2 поніс за подання апеляційної скарги, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року в частині визначення розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів змінити та в частині вирішення питання щодо судових витрат змінити, зменшити:

- розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів з 75 574,03 грн. до 1 657,06 грн;

- розмір судового збору з 908,00 грн до 19,90 грн.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати в розмірі 1 332,15 грн, що були понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна