Справа № 510/1083/21
Провадження № 2/510/429/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.22 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, відзиву на позов не надала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія заповіту ОСОБА_7 від 10.11.2004р., оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копія домової книги; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія довідки від 05.03.2021р. з інформацією з ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку; копія довідки Лиманської сільради Ренійського району від 03.02.2020р. про склад сім`ї ОСОБА_5 на день його смерті; копія довідки Лиманської сільради Ренійського району від 03.02.2020р. про склад сім`ї ОСОБА_7 на день її смерті; копія державного акту серії ЯА №2861440 від 24.03.2006р. на право власності на земельну ділянку земельні ділянки загальною площею 3,59 га, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області (мас. №№ 7, 26, діл. №№ 18, 325), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія заповіту ОСОБА_7 від 18.05.2009р., оформленого на ім`я ОСОБА_2 ; копія витягу від 19.04.2010р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту № 38; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копія довідки Лиманської сільради Ренійського району від 01.09.2009р. про належність земельної ділянки; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.03.2021р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку та земельної ділянки від 05.03.2021р.; відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 07.04.2022р.; копія заяви ОСОБА_3 від 15.01.2019р. про відмову від прийняття спадщини; копія заяви ОСОБА_2 від 15.01.2019р. про прийняття спадщини; копія заяви ОСОБА_1 від 18.02.2019р. про прийняття спадщини; копія Інформаційної довідки від 13.02.2019р. зі Спадкового реєстру; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 13.02.2019р. про реєстрацію заповіту № 38; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.02.2019р. (дата заведення спадкової справи 13.02.2019р.); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( дата заведення спадкової справи 13.02.2019р.); копії Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 06.04.2022р. ( після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_5 спадкові справи не заводилися).

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі у справі були онуками ОСОБА_5 та призначені спадкоємцями за заповітами своєї бабусі ОСОБА_7 , відповідачка приходилася нині померлим невісткою.

За життя дідусю позивачів - ОСОБА_5 на підставі даних погосподарської книги №0108861 виконкому Лиманської сільради Ренійського району Одеської області належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

На випадок смерті ОСОБА_5 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини спадкоємець за законом ОСОБА_7 (дружина) із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори не звернулась, проте вона прийняла спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, понесла витрати на поховання, виконала поминальні обряди. Згідно довідки Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області від 03.02.2020р. на день смерті ОСОБА_5 разом із ним були зареєстровані та мешкали ОСОБА_7 його дружина, відповідачка невістка та онуки, але фактично спадщину прийняла тільки ОСОБА_7 . За оформленням прийняття спадщини ОСОБА_7 до нотаріуса не зверталась, продовжувала мешкати у спадковому житловому будинку свого померлого чоловіка, користувалась спадковою нерухомістю.

За життя, окрім придбаного за спадкуванням від чоловіка житлового будинку, ОСОБА_7 належали і земельні ділянки загальною площею 3,59 га, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області (мас. №№ 7, 26, діл. №№ 18, 325), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ЯА №2861440 від 24.03.2006р. на право власності на земельну ділянку.

На випадок смерті ОСОБА_7 розпорядилася належним їй майном, 10.11.2004р. склала заповіт на ім`я позивача ОСОБА_1 (щодо земельного паю та майнового сертифікату), а 18.05.2009р. склала заповіт на ім`я позивача ОСОБА_2 (щодо житлового будинку), ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належне їй майно.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про її прийняття за заповітами. Про це свідчать копії їхніх заяв від 15.01.2019р. та від 18.02.2019р. про прийняття спадщини за заповітами. Проте, незважаючи навіть на своєчасне звернення за прийняттям спадщини, оформити спадщину неможливо у зв`язку із тим, що у позивачів відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів, що стосується права на спадковий житловий будинок оформити його, як спадщину, неможливо у зв`язку із тим, що він свого часу не був зареєстрований у Державному реєстрі прав власності на нерухомість, взагалі не був перереєстрований на ім`я бабусі позивача після смерті її чоловіка.

Відповідачка у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформили позивачі, 15.01.2019р. подала заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини за законом.

У нинішній час, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок та оригіналу правовстановлюючого документу на земельні ділянки, про що 05.03.2021р. нотаріусом було винесено відповідну постанову.

Необхідні нотаріусу документи позивачі надати не можуть у зв`язку із тим, що на час смерті їхньої бабусі вимоги діючого законодавства не передбачали обов`язкової державної реєстрації нерухомості у реєстрі прав власності на нерухоме майно, оригінал документу на земельні ділянку був загублений, а після смерті ОСОБА_7 отримати свідоцтво про право власності на належний їй будинок неможливо.

Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса.

Отже, після смерті ОСОБА_7 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок та земельні ділянки, як на об`єкти спадщини, можуть звернутися тільки спадкоємці.

Таким чином, позивачі після смерті бабусі прийняли спадщину за заповітами в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка її не прийняла та на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їхні доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець ОСОБА_5 помер у 2002р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р.

Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_5 за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, ОСОБА_7 , як спадкоємиця за законом, прийняла її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку ОСОБА_7 прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на нерухомість, мешкання у спадковому будинку, догляд за його збереженням, проведення ремонту, сплата за користування комунальними послугами та ін.).

Таким чином, ОСОБА_7 прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як було встановлено судом, позивачі у справі являються спадкоємцями за заповітами.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачі звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами. Як зазначили позивачі, після смерті бабусі у них були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок та земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідні свідоцтва позивачі також не мають можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину юридично, оскільки їх воля, як спадкоємців за заповітами, була виражена у їхніх діях по своєчасній подачі заяв про прийняття спадщини та фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на нерухомість, земельні ділянки, мешкання у житловому будинку, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).

Таким чином, позивачі прийняли спадщину за заповітами в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачі являються суб`єктами набуття права власності на нерухомість (будинок та земельні ділянки) з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст.1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їхні вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963р., ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за заповітом право власності на:

-земельні ділянки загальною площею 3,59 га із кадастровими номерами :01:002:0308, :01:001:0684, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області (мас. №№ 7, 26, діл. №№ 18, 325), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ЯА №2861440 від 24.03.2006р. на право власності на земельну ділянку,

що належали ОСОБА_7 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за заповітом право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (який складається в цілому з: житлового будинку літ. А загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м., допоміжною площею 13,4 кв.м.; літньої кухні літ. Б; літньої кухні літ. В; погрібу літ. в; навісу літ. Г; сараїв літ. Д, Е; навісу літ. Ж, вбиральні літ. З; прибудови літ. И; сараю літ. К; огорожі №1-4; споруди №5) (рахується зареєстрованим за даними погосподарської книги виконкому Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області за ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

що належав ОСОБА_7 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК