справа № 208/9811/21
№ провадження 2/208/688/22
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л., представника відповідача Кам`янської міської ради - Змітріченко Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Кам`янської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди.

У своєму позові позивач просить суд визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2004 року, відповідно до якої пункт 2.1. договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2004 року викласти в наступній редакції: «2.1. Договір укладається на строк до 23.09.2024р.».

В обґрунтування позову позивач зазначає наступне:

Між ОСОБА_1 та Дніпродзержинською міською радою 22 листопада 2004 року укладено договір оренди земельної ділянки, на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 23.09.2004 року №421-16/ХХІV, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0643 га для розміщення комбінату побутового обслуговування.

Проведено державну реєстрацію договору за №01860 від 24.11.2004 року.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що Договір укладається на строк до 23.09.2014р.. Після закінчення строку договору «Орендар» має переважне право поновлення його на новий строк.

Земельна ділянка передана згідно з Актом прийому-передачі земельної ділянки від 25 листопада 2004 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач з 2001 року є власником будівлі, комбінату побутового обслуговування і магазину продовольчих та непродовольчих товарів, об`єкту нежитлової нерухомості, загальна площа 1361,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Після закінчення строку дії договору земельна ділянка не була повернута у розпорядження міської ради. Використання позивачем земельної ділянки не припинилось.

На лист позивача від 20.06.2018 року, департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради було надано відповідь від 03.07.2018 № С-426, 425, де повідомлено, що у переліку земельних ділянок, наданих в користування на умовах оренди, за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0643 га для розміщення комбінату побутового обслуговування (договір оренди земельної ділянки №01860 від 24.11.2004).

Конролюючий орган щороку здійснює для позивача розрахунок податкового зобов`язання орендної плати з фізичних осіб за користування земельною ділянкою на підставі Договору оренди земельної ділянки від 22.11.2004р.:

- податкове повідомлення-рішення № 995650/1-1314-0403 від 04.06.2018 нараховано суму орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 31432,92 грн. за 2017 рік;

- податкове повідомлення-рішення №-0403 від 04.06.2018 нараховано суму орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 31 432,92 грн. за 2018 рік;

- податкове повідомлення-рішення №-0403 від 11.06.2019р. нараховано суму орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 31432,92 грн. за 2019 рік;

- податкове повідомлення-рішення №-0403 від 25.06.2020 нараховано суму орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 31 432,92 грн. за 2020 рік;

- податкове повідомлення-рішення від 18.05.2021р. №-0403 нараховано суму орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 31432,92 грн. за 2021 рік.

Позивач 11 листопада 2019 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №-0403 від 11.06.2019р., яким була нарахована сума орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 31432,92 грн..

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що в укладеному між нею та Дніпродзержинською міською радою договорі оренди землі від 24.11.2004р., строк дії договору згідно п.2.1. закінчився 23.09.2014р., та будь-які інші додаткові угоди щодо продовження договору не укладались. Підставою для нарахування орендної плати за використання земельної ділянки може служити лише чинний договір оренди, тому у Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не було підстав для нарахування відповідного платежу.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у рішенні від 15 січня 2020 року у справі №160/11209/19 дійшов висновку, що договір оренди землі від 24.11.2004р. вважається поновленим і є чинним, і тому Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області правомірно винесене податкове повідомлення-рішення №-0403 від 11.06.2019р. про сплату ОСОБА_1 орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №160/11209/19 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2020 року у справі №160/11209/19 залишено без змін.

Після закінчення строку договору 23.09.2014р. від орендодавця міської ради жодних заперечень у поновленні договору оренди землі не надходило.

Місячний строк після закінчення строку договору закінчився 23 жовтня 2014 року. Кам`янська міська рада на своїх сесіях до 23 жовтня 2014 року не прийняла рішення про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_1 ..

Отже, відповідно до ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі від 22 листопада 2004 року вважається поновленим на той самий строк (10 років) і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Проте додаткову угоду про поновлення договору оренди землі сторонами своєчасно укладено не було.

Механізм, передбачений ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», на відміну від механізму, передбаченого ч.2-5 ст.33 цього Закону, не передбачає обов`язку орендаря направляти орендодавцю будь-яке повідомлення про намір поновити договір оренди, зокрема, лист-повідомлення з проектом додаткової угоди. Орендарю достатньо просто користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Позивач, після закінчення строку дії договору оренди від 22 листопада 2004 року, належним чином виконує свої обов`язки за спірним договором, продовжує використовувати спірну земельну ділянку та має намір надалі нею користуватись, сплачуючи орендну плату.

Позивач зазначає, що обов`язок укласти додаткову угоду до договору оренди землі покладений на обидві сторони договору оренди земельної ділянки.

Перешкодою для укладення додаткової угоди є те, що відповідач не визнає факту поновлення договору оренди земельної ділянки.

З метою досудового врегулювання спору та приведення правовідносин між позивачем та відповідачем у відповідність до вимог законодавства, позивач листом від 10.08.2021р. звернулась до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області з пропозицією підписати проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2004 року, відповідно до якої викласти пункт 2.1. договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2004 року в наступній редакції: «2.1. Договір укладається на строк до 23.09.2024р.».

Кам`янська міська рада Дніпропетровської області листом від 02.09.2021р. №с-333 відмовила в підписанні проекту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2004 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позову. Надала суду відзив, в якому зазначає, що проти позовних вимог заперечує, з обґрунтованими обставинами викладеними у позові не згодна, вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, які не відповідають фактичним обставинам справи та діючим нормативним правовим актам. Тому просить суд, відмовити в задоволенні позовних вимог.

30 листопада 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 05 травня 2022 року призначено справу до розгляду по суті.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В матеріалах справи знаходиться реєстраційна справа № 01860 договору оренди земельної ділянки. Даний договір підписаний 22 листопада 2004 року між Дніпродзержинською міською радою (Орендодавець), з одного боку, та ОСОБА_1 (Орендар), з другого боку. Відповідно до п.1.1. даного договору, «Орендодавець» надає, а «Орендар» приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0643 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з планом земельної ділянки, що додається. Згідно з п.2.1. даного договору, договір укладається на строк до 23.09.2014р. Після закінчення строку договору «Орендар» має переважне право поновлення його на новий строк. П.2.2. даного договору зазначає, що у разі, якщо «Орендар» бажає продовжити термін дії договору, то він повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово «Орендодавця» про намір продовжити його дію. Підписаний сторонами договір оренди набуває чинності після державної реєстрації (п.2.3. Договору № 01860). Договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання. Однієї із підстав припинення договору є закінчення його строку (п.8.2., п.8.3.Договору № 01860).

Згідно відповіді Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради №С-426,425 від 03.07.2018 року, у переліку земельних ділянок, наданих в користування на умовах оренди, ОСОБА_1 , обліковується земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0643 га для розміщення комбінату побутового обслуговування (договір оренди земельної ділянки № 01860 від 24.11.2004).

Згідно податкового повідомлення-рішення № 995650/1-1314-0403 від 04.06.2018 нараховано суму орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 31432,92 грн. за 2017 рік; податкового повідомлення-рішення №-0403 від 04.06.2018 нараховано суму орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 31 432,92 грн. за 2018 рік; податкового повідомлення-рішення №-0403 від 11.06.2019р. нараховано суму орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 31432,92 грн. за 2019 рік; податкового повідомлення-рішення №-0403 від 25.06.2020 нараховано суму орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 31 432,92 грн. за 2020 рік; податкового повідомлення-рішення від 18.05.2021р. №-0403 нараховано суму орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 31432,92 грн. за 2021 рік.

Дніпропетровським окружним адміністративним судом у рішенні від 15 січня 2020 року у справі №160/11209/19 в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №-0403 від 11.06.2019р., відмовити.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №160/11209/19 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2020 року у справі №160/11209/19 залишено без змін.

Згідно до листа ОСОБА_1 від 10.08.2021р. до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, позивач звернулась з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2004 року.

Кам`янська міська рада Дніпропетровської області листом від 02.09.2021р. №с-333 відмовила в підписанні проекту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2004 року.

Рішенням Кам`янської міської ради від 31.03.2014 року № 1031-48/VI «Про набуття (припинення) прав на землю» ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для розміщення комбінату побутового обслуговування.

Рішенням Кам`янської міської ради від 26.07.2019 року № 1496-34/VIІ «Про набуття (припинення) прав на землю» було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0713 га, для розміщення будівлі, комбінату побутового обслуговування і магазин продовольчих та непродовольчих товарів.

Матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка не пройшла державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі (відсутня інформація у Публічній кадастровій карті) та право оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутні відомості за кадастровим номером земельної ділянки :02:001:0041 (АДРЕСА_1 ).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ч. 9 ст. 93 ЗК України, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. За частиною другою статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Ч.1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» зазначає, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. 17 Закону України «Про оренду землі»).

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з ч. 1, 5 ст.6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Будь-яких доказів державної реєстрації права користування земельною ділянкою за договором оренди земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 позивачем не подано та в державному реєстрі речових прав відомості, щодо державної реєстрації права користування відповідною земельної ділянкою за відповідним договором оренди земельної ділянки відсутні.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки підлягають державній реєстрації прав (ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно до ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з вимогами ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Рішенням Кам`янської міської ради від 31.03.2014 року № 1031-48/VI «Про набуття (припинення) прав на землю» ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для розміщення комбінату побутового обслуговування. Проте, позивач не виконала вимоги Рішення Кам`янської міської ради від 31.03.2014 року № 1031-48/VI та не розробила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки.

Тобто, позивачем не вчинялися дії з приведення у відповідність до чинного законодавства документів на земельну ділянку та належного оформлення права оренди на вказану земельну ділянку. А саме: не було замовлено та розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що призвело до відсутності державної реєстрації земельної ділянки (формування її) та не здійснення державної реєстрації права користування.

Матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка не пройшла державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі (відсутня інформація у Публічній кадастровій карті) та право оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Об`єктом оренди може бути лише земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав. Подібні правові висновки викладені у пункті 7.27 постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, пункті 6.8 постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 922/652/18.

Ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Тобто, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N 322/1178/17 (провадження N 14-338цс19) і підтримана постановами Верховного Суду, прийнятими пізніше, зокрема 10 вересня 2021 року в справі N 535/1095/20 (провадження N 61-9347св21), 06 вересня 2021 року в справі N 278/3528/19 (провадження N 61-1536св21) та інших.

Оскільки державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 22.11.2004, укладеного Дніпродзержинської міською радою з ОСОБА_1 не здійснена позивачем право користування не виникає.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на час спливу чинності договору оренди, укладеного з позивачем) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховуються висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 31 серпня 2021 року в справі N 903/1030/19 (провадження N 12-4гс21) Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від висновку щодо застосування положень частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі N 313/350/16-ц (провадження N 14-97цс20), та зазначила, що «процедура поновлення договору оренди землі та процедура укладення такого договору на новий строк справді мали би відрізнятися, причому у разі поновлення договору мав би існувати спеціальний порядок державної реєстрації права оренди на новий строк. Але стаття 33 Закону N 161-XIV до зміни її редакції згідно із Законом N 340-IX вимагала від орендаря саме для поновлення договору оренди землі завчасно надіслати орендодавцеві повідомлення про таке поновлення з проектом відповідної додаткової угоди. Отже, стаття 33 Закону N 161-XIV прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення саме про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди про таке поновлення. Шляхом надсилання орендодавцю відповідного письмового повідомлення орендар мав завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування земельною ділянкою. А орендодавець, будучи обізнаним із таким наміром, отримував можливість спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди землі, зважити доцільність пошуку інших потенційних орендарів, а за їх наявності - зіставити пропоновані ними умови оренди з умовами, викладеними у проекті додаткової угоди, яку надав орендар.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі. […] Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк.

Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк.

Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 ЗК України).

Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону N 161-XIV, є «автоматичною» пролонгацією орендних правовідносин.

Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону N 161-XIV, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (див. постанови від 10 квітня 2018 року у справі N 594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справах N 313/350/16-ц і N 159/5756/18). Єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин, а саме шляхом укладення згаданої у частинах третій, п`ятій - восьмій, одинадцятій статті 33 Закону N 161-XIV додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті. Тому помилковим є висновок суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, про те, що передбачені у частинах першій - п`ятій і шостій статті 33 Закону N 161-XIV підстави для поновлення договору оренди землі не пов`язані між собою».

При цьому виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N 594/376/17-ц (провадження N 14-65цс18), від 21 листопада 2018 року у справі N 530/212/17 (провадження N 14-330цс18).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 34-38.2 постанови від 31 серпня 2021 року у справі N 903/1030/19 (провадження N 12-4гс21) фактично підтримала свої висновки, викладені у постановах від 22 вересня 2020 року у справі N 159/5756/18 (провадження N 14-99цс20), від 10 квітня 2018 року у справі N 594/376/17-ц (провадження N 14-65цс18), від 22 вересня 2020 року у справі N 159/5756/18 (провадження N 14-99цс20) щодо обов`язку орендаря у строки, визначені законом повідомити про поновлення договору оренди, щодо загального та спеціального правила продовження оренди землі (частини п`ята, шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»), щодо «мовчазної згоди» з обов`язковим оформленням договірних відносин шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі відмови орендодавця від цього - у судовому порядку.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивач не намагався реалізувати своє переважне право у 2014 році на продовження користування земельною ділянкою та своєчасно не надіслав відповідачу відповідну пропозицію з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Оскільки гр. ОСОБА_1 та Дніпродзержинська (наразі Кам`янська) міська рада у встановлений частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі» строк не уклали додаткову угоду, спрямовану на продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки № 01860 від 22.11.2004, саме по собі подальше користування орендарем земельною ділянкою, сплата ним орендної плати та відсутність заперечень орендодавців з цього приводу не свідчить про автоматичне продовження орендних правовідносин (правовий висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 19 жовтня 2021 року в справі N 615/1410/17, провадження N 61-21657св19, від 03 листопада 2021 року в справі N 317/277/19, провадження N 61-15314св20).

За таких обставин, є висновок, зроблений з врахуванням правових висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, про те, що такий договір є припиненим та відсутності такого права у ОСОБА_1 , а доводи позову про те, що ОСОБА_1 , як орендар сплачує орендну плату за земельну ділянку, про що нею надано копію податкових декларацій платника єдиного податку за 2017-2020 роки та відомості на виплату готівки за 2017-2020 роки, не ґрунтуються на вимогах закону та правових висновках Верховного Суду та не можуть прийматися до уваги.

Отже, позивач вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі» не виконала, пропустила місячний строк для підписання додаткової угоди, не зверталася до міської ради з цим питанням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №709/433/17 зазначено, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

З огляду на те, що строк дії договору оренди на час звернення позивача до суду сплинув, ще у 2014 році, відхиляються доводи позивача стосовно того, заявником виконано всі умови для поновлення договору оренди землі які передбачені чинним законодавством.

Відповідно до п.2.28 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 року № 6 у спорах, пов`язаних з набуттям і реалізацією права на земельні ділянки судам слід враховувати вимоги законодавства про реєстрацію права власності та права користування земельною ділянкою, а саме положення статей 125, 126 ЗК України, законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про Державний земельний кадастр» (набрав чинності з 01.01.2013), Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (набрала чинності з 01.01.2013), Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.99 № 43.

Отже розуміючи, що договір оренди земельної ділянки припинив дію, що земельна ділянка є несформованою та право оренди земельної ділянки не зареєстроване, позивач вдруге звернувся до міської ради з клопотанням від 18.02.2019 № 08363 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішенням Кам`янської міської ради від 26.07.2019 року № 1496-34/VIІ «Про набуття (припинення) прав на землю» було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки Громадянці України ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0713 га, для розміщення будівлі, комбінату побутового обслуговування і магазин продовольчих та непродовольчих товарів.

Згідно п.1.1. Договору № 01860 від 22.11.2004 в оренду була передана земельна ділянка загальною площею 0,0643 га.

Тобто, є обставини зміни межі земельної ділянки, обставини відсутності орендованої за Договором № 01860 від 22.11.2004 земельної ділянки площею 0,0643 га .

Таким чином, станом на час звернення із позовом у цій справі та на час розгляду цієї справи межі земельної ділянки, які входили до об`єкту оренди згідно з Договором № 01860 змінилася, а земельна ділянка, про поновлення Договору оренди якої подано позов у цій справі - не існує як об`єкт цивільних прав, оскільки межа земельної ділянки змінюється.

Таким чином, у зв`язку зі зміною межі земельної ділянки переданої в минулому в оренду ОСОБА_1 за Договором - припинилось існування такої земельної ділянки в межах як об`єкта оренди за Договором № 01860 від 22.11.2004, що унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом поновлення Договору, укладення додаткової угоди про поновлення Договору оренди в порядку статті 33 Закону.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Отже, за існування фактичного складу, передбаченого у статті 33 Закону України «Про оренду землі», сторона договору оренди землі не має право на поновлення цього договору в порядку, передбаченому, зокрема частинами 1-5 статті 33 Закону.

Всупереч Рішення Кам`янської міської ради від 26.07.2019 року № 1496-34/VIІ ОСОБА_1 не здійснила розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки останній за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0713 га, для розміщення будівлі, комбінату побутового обслуговування і магазин продовольчих та непродовольчих товарів.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Ці вимоги кореспондуються у ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» якою передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Зазначений нормативний правовий акт в установленому порядку був оприлюднений на офіційному веб-сайті міської ради, який не скасований, як незаконний, є чинним та обов`язковим до виконання, а значить землекористувач вважається обізнаним про таке рішення та зобов`язаний його виконувати.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, низка повноважень міських рад в галузі земельних відносин, зокрема міська рада має право розпоряджатися землями територіальних громад, яке вона здійснює шляхом: надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.34 ст.26, п.2 ст.77 Закону № 280/97-ВР питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду) вирішується на пленарному засіданні ради сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Отже, Рішенням Кам`янської міської ради від 26.07.2019 року № 1496-34/VIІ, яким було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки Громадянці України ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0713 га, для розміщення будівлі, комбінату побутового обслуговування і магазин продовольчих та непродовольчих товарів прийнято у законний спосіб, відповідно до повноважень міської ради.

Отже, в даному випадку право землекористування позивача припинилося.

Позивач посилаючись на формальні порушення своїх прав як землекористувача не подав жодного доказу про намір, ще у 2014 році подовжити дію договору, а також сформування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав та докази реєстрації права користування відповідною земельною ділянкою або будь-яких інших дій, які б свідчили про його свідоме, належне та добросовісне ставлення до свого зобов`язання вчинити відповідні дії спрямовані на належне користування відповідною земельною ділянкою .

Викладені обставини позивачем, щодо поновлення договору не може слугувати безумовною підставою для поновлення договору оренди (який не відповідає типовому договору оренди) земельної ділянки, оскільки в даному випадку фактично визнання додаткової угоди укладеною призведе до визнання додаткової угоди, яка не відповідає Закону, що є неприпустимим виходячи з наведених вище норм.

Аналогічна правова позиція також міститься в постанові Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі №391/548/18.

Отже, на час звернення з позовом про визнання додаткової угоди укладеною не може слугувати безумовною умовою визнання такої угоди укладеної на тих же умовах і підставах, адже істотні умови, якою є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є зміненими.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи встановленні судом обставини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 210, 626, 627, 638, 640, 792 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 89, 141, 175, 268, 272-273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Похваліта