Номер провадження: 22-ц/813/8588/22
Справа № 505/3617/15-ц
Головуючий у першій інстанції Івінський О. О.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

учасники справи: боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «УкрСиббанк», державний виконавець Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Одеса,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року, постановлену Котовським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Івінського О.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця по цивільній справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року боржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тімуш Л. щодо винесення ним постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи та виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 , в обґрунтування якої вказала, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2015 по справі № 505/3617/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 січня 2008 року у розмірі 56511,09 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1307666,62 грн, та пеню у розмірі 26727,87 грн, а також 3654,00 грн судових витрат.

23.06.2016 Подільським міжрайонним ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито ВП №51527020 з примусового виконання виконавчого листа №505/3617/15-ц.

12.06.2017 стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» було анульовано боргові зобов`язання за кредитним договором, за яким постановлено рішення щодо стягнення боргу.

09.10.2017 Подільським МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області було отримано від стягувача заяву про повернення виконавчих листів на підставі ч. 1, 3, 4 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

09.10.2017 та 10.10.2017 державним виконавцем Подільського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Тімуш Л.В. винесено постанови у ВП № 51527020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 та про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 133622,14 грн відповідно.

На даний час з відповідачки триває стягнення із заробітної плати, пенсії, виконавчого збору та накладено арешт на все майно боржника.

Вказані дії державного виконавця були проведено після анулювання боргу стягувачем та після отримання ВДВС заяви стягувача про повернення виконавчих листів.

Боржниця ОСОБА_1 вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена безпідставно, закон не передбачає стягнення виконавчого збору з боржника у разі анулювання боргу в односторонньому порядку.

Тому ОСОБА_1 в скарзі із посиланням як на правову підставу своїх вимог на ч. 2 ст. 27, ч. 1, 3, 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», п. 20 розділу Ш Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанов та зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про арешт майна від 27.12.2017 у виконавчому провадженні № 51527020; скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 10.10.2017 у виконавчому провадженні № 51527020; скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.10.2017 у виконавчому провадженні № 51527020.

Одночасно заявниця із посиланням на п. а ч. 1, ч. 2 ст. 449, ст. 127 ЦПК України просила поновити їй пропущений строк для подачі скарги на дії державного виконавця до суду, обґрунтовуючи, що спірні постанови були прийняті 09.10.2017, 10.10.2017 та 27.12.2017, проте копії даних постанов їй своєчасно направлені не були, та про їх наявність дізналась після утримань грошових коштів з її пенсії.

Від в.о. начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тімуш Л.В надійшов відзив на скаргу про визнання дій державного виконавця неправомірними про невизнання скарги, посилаючись на те, що рішення та дії державного виконавця вчинені на підставі та в межах повноважень державного виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

У відповіді на відзив заявниця ОСОБА_1 наполягала на задоволенні її скарги на дії державного виконавця.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Залишено без розгляду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця по цивільній справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання кредитного договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просить скасувати ухвалу та поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції належним чином не дав оцінку поважності причин строку для подання скарги на рішення державного виконавця, не навів належних мотивів на сприйняття заявлених сторонами доводів та доказів, а тому така оцінка не є всебічною, повною, об`єктивною та безпосередньою.

ОСОБА_1 вважає, що вона пропустила строк для подачі скарги з поважних причин, оскільки на території України був запроваджений карантин, у зв`язку з захворюванням на короновірус з березня 2020 року, який діє по даний час, під час карантину діяли обмеження у переміщенні громадян, а також в роботі судів, державних установ, а з 24.02.2022 на території України запроваджений воєнний стан.

Від Подільського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що правові підстави для поновлення позивачу строку для подачі скарги про визнання протиправними дії державного виконавця та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 10.07.2017, постанови про арешт майна боржника від 27.12.2017, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.10.2017 винесених у виконавчому провадженні АСВП№51527020 Подільським відділом державної виконавчої служби у Подільському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні, а тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . До того ж, за змістом ст. 27 Закону України «Про виконавчий збір» стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених в межах відкритого виконавчого провадження виконавчих дій, і закон встановлює вичерпний перелік підстав, при настанні яких виконавчий збір не стягується, і анулювання боргу в односторонньому порядку, на яку посилається заявник у скарзі, у чинному законодавстві відсутнє, так само відсутні інші підстави для скасування постанов державного виконавця, винесених у ВП № 51527020; виконавчий збір із пенсії ОСОБА_1 утримується, починаючи з 09.10.2017 по теперішній час, тому вона мала дізнатися про одержання нею пенсії не в повному обсязі; до матеріалів даного відзиву додано копії поштових реєстрів про направленні скаржниці копій оскаржуваних постанов.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (абзац 1 частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зроблено висновок, що «з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

По справі судом встановлено, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2015 по справі № 505/3617/15-ц, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 січня 2008 року у розмірі 56511,09 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1307666,62 грн та пеню у розмірі 26727,87 грн, а також 3654,00 грн. судових витрат.

23.06.2016 Подільським міжрайонним ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито ВП №51527020 з примусового виконання виконавчого листа №505/3617/15-ц.

09.10.2017 та 10.10.2017 державним виконавцем Подільського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Тімуш Л.В. були винесені вищезгадані постанови. На даний час, з відповідачки триває звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, виконавчого збору, та накладено арешт на все майно боржника.

Відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд виходив з недоведеності заявницею існуванні на її боці поважних причин пропуску такого строку протягом близько 5 років, оскільки утримання з її пенсії на виконання постанови про стягнення виконавчого збору провадяться, починаючи з 09.10.2017, і строк звернення до суду, визначений статтею 449 ЦПК України, закінчився станом на час звернення до суду у липні 2022 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та як наслідок залишаючи скаргу без розгляду, дійшов вірного висновку про відсутність поважних підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до суду зі скаргою.

Для вірного визначення початку строку, з якого заявниця дізналася або мала дізнатися про порушення її прав чи свобод оскаржуваними постановами, слід врахувати, що утримання на виконання постанови про стягнення виконавчого збору провадяться із пенсійних виплат ОСОБА_1 з жовтня 2017 року, і такі обставини нею не оспорюються.

Щодо постанови державного виконавця Подільського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Тімуш Л.В. про арешт майна боржника від 27.12.2017, то її надіслання рекомендованим поштовим відправленням ст. 71 Закону України «Про виконавчий збір» не передбачено.

Натомість із постанови від 23.06.2016 про відкриття виконавчого провадження № 51527020, вона мала дізнатися про стан виконавчого провадження.

Вказане також не оспорюється заявницею, оскільки сама ОСОБА_1 посилається на анулювання її боргових зобов`язань 12.06.2017 ПАТ «УкрСиббанк», і що таку заяву від стягувача було отримано Подільським МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області 09.10.2017.

Більш того, у серпні 2018 року ОСОБА_1 зверталася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Подільського міжрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання противоправною бездіяльність Подільського міжрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо не вжиття заходів по поверненню виконавчого документа стягувачу в виконавчому провадженні №51527020; зобов`язання Подільський міжрайонний ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в виконавчому провадженні №51527020; визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника від 27.12.2017 в виконавчому провадженні №51527020, винесену Подільським міжрайонним ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області; про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 10.10.2017 у виконавчому провадженні №51527020; визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.10.2017 у виконавчому провадженні №51527020.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного від 20.08.2018 (справа № 1540/4220/18) відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського міжрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про скасування постанови та роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В ухвалі, зокрема, роз`яснено передбачену можливість оскарження такої бездіяльності та постанов державного виконавця статтею 447 ЦПК України.

Проте, незважаючи на те, що наразі Великою Палатою Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зроблено висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця, вказане не може ставити під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, і вказана скарга ОСОБА_1 має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Посилання заявниці в апеляційній скарзі на дію карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником конкретних негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і які були об`єктивною перешкодою у вчиненні нею як стороною виконавчого провадження процесуальних дій.

А також звернення зі скаргою з пропуском строку на оскарження дій державного виконавця з констатацією загально відомого факту введення воєнного стану не дає юридичної та процесуальної можливості для поновлення такого строку, оскільки процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються.

Інших поваж чин причин, які б слугували підставою для поновлення пропущеного строку на оскарження дій державного виконавця, скаржницею не наведено.

За вказаних обставин оскарження дій державного виконавця за спливом майже п`яти років після їх вчинення не відповідає такій засаді приватного права як розумність.

За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував положення статей 126, 127, 449 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в поновленні процесуального звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 20 грудня 2022 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко