Номер провадження: 22-ц/813/7667/22
Справа № 522/8386/22
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про забезпечення позову.

07 липня 2022 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна щодо BLUMENTHAL JMK GMBH & Co KG (БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ), Гамбург, ФР Німеччина.

Заявники просили суд першої інстанції накласти арешт на морське судно COMET (IMO 9146106, прапор Ліберії), яке знаходиться в управлінні Компанії BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG та знаходиться в акваторії Одеського морського торговельного порту Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України шляхом: затримання та заборони виходу судна COMET (IMO 9146106, прапор Ліберії) з акваторії Одеського морського торговельного порту Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»; заборони капітану Одеського морського порту оформлювати і надавати дозвіл на виїзд судна COMET (IMO 9146106, прапор Ліберії) з акваторії Одеського морського торговельного порту Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають чинну морську вимогу до компанії BLUMENTHAL JMK GMBH&CoKG на суму 80 000 дол. США та 13 680 грн., що загалом складає 2 354 072 грн. В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 520/4947/18 за позовом заявників до компанії ACHE ELBSTAR SCHIFFAHRTSGES, компанії BLUMENTHAL JMK GMBH & Co KG, компанії PROFIT MARITIME LIMITED, компанії GARD S. A. про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи. Загибель моряка на борту ANNA-META (IMO 9514406) безпосередньо пов`язана з експлуатацією даного судна. Морське судно ANNA-META перебувало в управлінні компанії BLUMENTHAL JMK GMBH&CoKG, як менеджера судна.

Заявники зазначили, що цей позов, відповідно до ст. 1 Міжнародної Конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року є морською вимогою. Морське судно COMET (IMO 9146106, прапор Ліберії) знаходиться в управлінні компанії BLUMENTHAL JMK GMBH & Co KG, яка є судновласником та наразі знаходиться в акваторії Одеського морського торговельного порту Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна COMET (IMO 9146106, прапор Ліберії) (особа щодо якої вживаються заходи забезпечення позову BLUMENTHAL JMK GMBH & Co KG) відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні заяви.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 23 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк І.А. перебував у відпустці з 05 грудня по 06 грудня 2022 року, а суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 07 грудня по 09 грудня 2022 року, що підтверджується довідками відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 12 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно керувався такими нормами процесуального закону.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Суд першої інстанції також застосовував норми міжнародного права, а саме Міжнародну конвенцію з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, від 10.05.1952 (далі - Конвенція), ратифіковану Законом України № 3702-17 від 07 вересня 2011, яка набула чинності для України з 16 травня 2012 року.

Згідно зі ст. 2 і ч. 2 ст. 8 Конвенції судно може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог.

Відповідно до п. b) ч. 1 ст. 1 Конвенції морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених пунктів: загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції встановлено, що арешт може бути накладений на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Конвенції якщо у випадку договору оренди судна з передачею володіння фрахтувальнику фрахтувальник, а не зареєстрований власник несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна, позивач може накласти арешт на таке судно чи на будь-яке інше судно, що належить такому фрахтувальникові, з дотриманням положень цієї Конвенції, але жодне інше судно, що належить зареєстрованому власникові, не може бути піддано арештові у зв`язку з такими морськими вимогами. Положення цього пункту застосовуються до будь-якого випадку, коли особа, яка не є зареєстрованим власником судна, є відповідальною щодо морської вимоги, яка стосується цього судна.

Згідно зі ст. 4 Конвенції арешт на судно може бути накладений з дозволу суду Договірної Держави, в якій здійснено арешт.

Судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт (ч. 2 ст. 8 Конвенції).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з матеріалів заяви слідує, що причиною смерті моряк ОСОБА_3 є коронарна атеросклеротична хвороба серця, що підтверджується копією довідки від 02 червня 2015 року, виданої Генеральним консульством України в Шанхаї.

Київським районним судом м. Одеси 07 травня 2018 року відкрито провадження у справі №520/4947/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до компанії ACHTE ELB STAR SCHIFF AHRTSGES, компанії BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG, компанії PROFIT MARITIME LIMITED, компанії GARD S.A. про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи. Розмір відшкодування завданої смертю фізичної особи шкоди, заявлено позивачами в розмірі 80 000 доларів США та 13 680 гривень, що загалом складає 2 354 072 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Арешт у торговельному мореплавстві - це примусове затримання судна або вантажу на підставі рішення суду (Hill, 1985). При цьому якщо арешт вантажу здебільшого здійснюється у звичайному цивільно-правовому порядку, то арешт такої категорії майна, як морські судна, у більшості країн має специфічні особливості. Це зумовлене рядом факторів, зокрема, значною вартістю суден, їх здатністю самостійно пересуватися у просторі та переходити з одної юрисдикції до іншої, та тим, що затримання судна навіть на незначний час може спричинити його власникові та/або його законному держателю значних збитків.

Суд першої інстанції вірно враховав, що відповідно до положень ч. 3 ст. 150 ЦПК України співмірність із заявленими вимогами до такого виду забезпечення позову як арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги не застосовується.

Разом з тим, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається за його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається; оцінка такої відповідності здійснюється судом з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони.

Проте, заявниками не зазначено вартість судна та його простою, розміру зустрічного забезпечення з метою можливості застосування судом щодо заявників заходів, спрямованих на забезпечення інтересів судновласника, які можуть постраждати від необґрунтованого арешту, тому заявниками не доведено, що обраний ними спосіб забезпечення позову відповідає умовам адекватності вимог до забезпечення позову.

Крім того, матеріали заяви не містять доказів, що смерть ОСОБА_3 пов`язана з експлуатацією судна, що дало б змогу визначити вимогу заявників як морську вимогу з огляду на те, що з доданих до заяви матеріалів слідує, що його смерть настала внаслідок коронарної атеросклеротичної хвороби серця.

Разом з тим, посилання заявників на те, що при розгляді заяви суд має лише пересвідчитися в наявності спору між сторонами, без дослідження обставин чи пов`язана смерть особи з експлуатацією судна, що на думку заявників має встановлюватися при розгляді позову про відшкодування шкоди, суд першої інстанції не прийняв до уваги з огляду на те, що необхідною умовою для застосування обраного заявником виду забезпечення позову у вигляді арешту морського судна для забезпечення морської вимоги є встановлення обставин чи є ця вимога морською у розумінні п. 2 ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України, а відтак чи пов`язана загибель людини з експлуатацією судна.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.

При цьому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з`ясувати яким чином обраний позивачем захід забезпечення позову буде захищати його права під час розгляду справи та у разі можливого задоволення позову до набрання рішенням законної сили.

Проте у поданій заяві про забезпечення позову обґрунтування необхідності застосування у даному випадку такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на судно не наведено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявниками, на виконання вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, не надано доказів, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Суд також враховує, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відтак, зважаючи на те, що заявниками не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що задоволення заяви про забезпечення позову в обраний заявниками спосіб призведе до порушення вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, спосіб забезпечення позову не співвідноситься з майновими наслідками заборони, а також не буде дотримано вимог про пропорційність втручання у право на мирне володіння майном визначеним цілям.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють доводи заяви про забезпечення позову) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Також колегія судді звертає увагу на те, що з відкритих джерел мережі "Інтернет" вбачається, що судно COMET (IMO 9146106, прапор Ліберії) є судном типу балкер (Bulk carrier), яке призначено для перевезення вантажів насипом, зерна, вугілля, руди, цементу та ін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Питання щодо заяви вирішено судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк