КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4308/2022
справа №758/3334/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Стеценком Юрієм Володимировичем, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Захарчука С.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, переведення прав та обов`язків покупця за договором, визнання права власності на частину будинку,-

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточненим в ходів розгляду справи, яким просила суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_2 29 жовтня 2012 року державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. про право на спадкування частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами; перевести на позивачку права і обов`язки покупця щодо частини житлового будинку АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 18 жовтня 1994 року, вчиненого ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; визнати за позивачкою право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивачці на праві власності належить частина садибного житлового будинку по АДРЕСА_1 . Власником іншої житлового будинку є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29 жовтня 2012 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С.

Вказує, що ОСОБА_2 замовив виготовлення технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Копію цього технічного паспорту від 13 липня 2016 року ОСОБА_2 подав до Подільського районного суду міста Києва під час розгляду цивільної справи № 758/3334/17 за його позовом до позивачки у цій справі, третя особа: Подільська районна в місті Києві державна адміністрація про виділення частини житлового будинку в окреме ціле домоволодіння. У технічному паспорті вказано, що станом на 13 липня 2016 року загальна дійсна вартість будинку з господарськими будівлями і спорудами становить 169 000 грн. До цієї вартості включено належні позивачці убиральня під літерою «Г» вартістю 700 грн. і сарай під літерою «Д» вартістю 6456 грн. Належність позивачці вказаних убиральні і сараю підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 січня 1995 року. До загальної дійсної вартості будинку з господарськими будівлями і спорудами у розмірі 169 000 грн. також включена прибудова під літерою «а5», яка збудована ОСОБА_2 самочинно.

За рішенням Подільського районного суду місті Києва від 27 липня 2015 року у справі №758/2645/15-ц ОСОБА_2 зобов`язаний відновити становище, яке існувало до порушення, а саме знести за свій рахунок самовільно збудовану будівлю на місці тамбуру квартири АДРЕСА_2 . У експлікації у технічному паспорті будинку це приміщення у складі квартири АДРЕСА_3 вказано як тамбур, що самочинно збудований. Саме ця будівля була предметом розгляду у справі № 758/2645/15-ц. Тому вартість прибудови під літерою «а5» 23 755 грн має бути виключена із загальної дійсної вартості будинку з господарськими будівлями і спорудами. Таким чином, дійсна вартість частини садибного житлового будинку по АДРЕСА_1 , яку придбав ОСОБА_4 , становить 69 044,5 грн.

Вказує, що ОСОБА_2 міг прийняти у спадщину лише те нерухоме майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_4 і яке було зареєстровано за ОСОБА_4 . У наданій ОСОБА_2 копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом записано, що право власності ОСОБА_4 зареєстровано 27 серпня 2012 року, але це неможливо, оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що за життя ОСОБА_4 не було зареєстровано право власності на нерухоме майно, а лише після смерті і на ім`я померлого. Оскільки правоздатністю наділено лише живу особу, то померлий не може бути суб`єктом цивільних прав і обов`язків. За вказаних обставин державний нотаріус Іваненко Р.С. повинен був відмовити ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності заповідача на нерухоме майно у складі спадкового майна не було зареєстровано за життя заповідача.

Вказує, що нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом без перевірки складу спадкового майна.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Вказує, що суд відмовив у задоволенні позову через пропуск позовної давності і не подання клопотання про її поновлення. Зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права, тому не може бути відновлена судом в разі її спливу.

Вказує, що сторона відповідача не заявляла клопотання про застосування позовної давності, а суд сам не може застосовувати позовну давність для відмови у задоволенні позову.

Вказує, що судом першої інстанції зроблено безпідставний висновок про те, що позивачці було відомо про договір купівлі-продажу від 18 жовтня 1994 року ще у 2004 році.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на доводи позивачки щодо порушень нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори при видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину.

Всі інші доводи фактично дублюють вимоги позовної заяви.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року у справі №758/3334/17 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Стеценко Ю.В. доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Стрепетов П.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, часі місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовом про перевід на неї прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 18 жовтня 1994 року, клопотання про поновлення зазначеного строку позивачкою до суду не подано. Окрім цього, суд першої інстанції не встановив порушень у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 .

Судом установлено такі обставини.

З даних договору купівлі-продажу від 18 жовтня 1994 року убачається, що ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 придбав частину будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с.42).

З даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, убачається, що таке видане ОСОБА_2 на наступне майно:

частину житлового будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с.8).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 січня 1995 року ОСОБА_5 успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 майно, а саме частину житлового будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с.27).

01 грудня 1995 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (позивачкою) зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_5 . Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , що міститься у матеріалах справи (том 1 а.с.28).

З даних відповіді Головного управління земельних ресурсів КМДА від 12 серпня 2003 року убачається, що гр. ОСОБА_1 відмовилась від погодження "Акта здачі-прийомки перенесених в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки, переданої у приватну власність для обслуговування жилого будинку і господарських будівель" (том 1 а.с. 52).

З даних заповіту від 10 березня 2006 року убачається, що ОСОБА_4 на випадок смерті все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_2 (том 1 а.с.77 зворот).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено даними свідоцтва про смерть. З матеріалів спадкової справи №11/2008, заведеної після смерті ОСОБА_4 , убачається, що 10 січня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. (том 1 а.с.75-76).

29 жовтня 2012 року державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме про право на спадкування частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами (том 1 а.с. 111 зворот).

З даних витягу про державну реєстрацію прав №36179661 від 08 листопада 2012 року убачається, що частка житлового будинку АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину /3-3121/ від 29 жовтня 2012 року ОСОБА_2 (том 1 а.с.45).

13 липня 2016 року на замовлення ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 . З даних технічного паспорта убачається, що станом на 13 липня 2016 року загальна дійсна вартість складає 169 000 гривень (том 1 а.с.30-33).

Відповідно до статті 114 ЦК УРСР (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) при продажу частки в спільній власності сторонній особі решта учасників спільної часткової власності має право привілеєвої купівлі частки, що продається по ціні, за якою вона продається, і на інших рівних умовах, крім випадку продажу з прилюдних торгів. Продавець частки в спільній власності зобов`язаний повідомити в письмовій формі решту учасників спільної часткової власності про намір продати свою частку сторонній особі з зазначенням ціни та інших умов, на яких продає її. Якщо решта учасників спільної часткової власності відмовиться від здійснення права привілеєвої купівлі або не здійснить цього права щодо будинків протягом одного місяця, а щодо іншого майна протягом десяти днів з дня одержання повідомлення, продавець вправі продати свою частку будь-якій особі. Якщо кілька учасників спільної часткової власності виявили бажання придбати частку в спільній власності, право вибору покупця надається продавцю. При продажу частки з порушенням права привілеєвої купівлі інший учасник спільної власності протягом трьох місяців може звернутися до суду з позовом про перевід на нього прав і обов`язків покупця.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині переведення на позивачку прав і обов`язків покупця щодо частини житлового будинку АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 18 жовтня 1994 року, вчиненого ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , суд першої інстанції правильно вказав про пропуск позивачкою установленого законом трьохмісячного строку звернення до суду та судом наведено відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем не заявлялось про застосування позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки таке зроблено у письмових запереченнях ОСОБА_2 на заяву про збільшення позовних вимог (том 1 а.с.142-149). При цьому, законом не установлено безумовної форми подання заяви про застосування позовної давності, така може бути зроблена як письмово, так і усно, в тому числі оформлена шляхом подачі письмових заперечень із наведенням відповідного обґрунтування.

Суд першої інстанції належним чином обґрунтував підстави, з яких виходив, уважаючи про обізнаність позивачки про укладення оспорюваного договору протягом тривалого часу понад установлені строки звернення, проте апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування цих висновків суду, а зводиться до суб`єктивної оцінки скаржника установлених судом обставин.

Окрім того, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що не установлено порушень вимог законодавства при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, які давали б підстави для визнання цього свідоцтва недійсним. Окрім того, ураховуючи про відсутність підстав для задоволення вимог в частині переведення прав покупця щодо частини житлового будинку, позивачкою не доведено наявність порушеного права при вчиненні цієї нотаріальної дії.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Стеценком Юрієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова