ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8273/22 Справа № 209/5563/21 Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал (далі ТОВ Вердикт Капітал) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 06 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Інкасо Фінанс (далі ТОВ ФК Інкасо Фінанс) як кредитодавцем та ОСОБА_1 як позичальником було укладено договір позики № -33186 «Проста позика», відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 3 000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Вказаний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № -33186 від 06 січня 2021 року, що акцептована ОСОБА_1 06 січня 2021 року шляхом підписання електронним підписом (одноразовим ідентифікатором з урахуванням частини шостої та дванадцятої пункту 1 статті 3, статті 12, пункту 12 статті 11 Закону України Про електронну комерцію).

ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням реквізитів банківської картки, на рахунок якої у подальшому ТОВ ФК Інкасо Фінанс було перераховано грошові кошти в сумі 3 000,00 грн. Перерахування коштів на картку позичальника було здійснено за допомогою компанії ТОВ Універсальні платіжні рішення, яка відповідно до умов договору доручення на здійснення переказу коштів № ФК-П-20/08-08 від 20 серпня 2020 року, що укладений між ТОВ Універсальні платіжні рішення та ТОВ ФК Інкасо Фінанс, зобов`язалась надавати технічну можливість в перерахуванні коштів на картку позичальника на підставі укладеного договору позики.

Пропозиція (оферта) на укладення електронного договору позики № -33186 підписана ОСОБА_1 06 січня 2021 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор у якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Підписанням договору позики ОСОБА_1 підтвердив, що він був ознайомлений з усіма його умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами законодавства. Відповідно до договору позики, дата повернення кредиту 26 січня 2021 року (включно), термін користування кредитом 20 діб, плата за користування кредитом 1,95 % за кожен день користування кредитом).

23 червня 2020 року між ТОВ ФК Інкасо Фінанс та ТОВ Вердикт Капітал було укладено договір про відступлення права вимоги № 23-06/20, відповідно до умов якого ТОВ ФК Інкасо Фінанс зобов`язалося передати за плату ТОВ Вердикт Капітал права грошової вимоги до боржників за договорами позики, вказаними у реєстрі боржників (додаток № 1 до договору), укладеними між ТОВ ФК Інкасо Фінанс та ТОВ Вердикт Капітал. Пунктом 6.2.3. договору про відступлення права вимоги передбачено, що права вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами додатку № 2 до цього договору.

03 червня 2021 року між ТОВ ФК Інкасо Фінанс та ТОВ Вердикт Капітал було підписано додаток № 2 до договору про відступлення права вимоги № 23-06/20 та ТОВ ФК Інкасо Фінанс відступило на користь ТОВ Вердикт Капітал права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № -33186 від 06 січня 2021 року, що укладений між ТОВ ФК Інкасо Фінанс та ОСОБА_1 із заборгованістю станом на 05 жовтня 2021 року в розмірі 18 866,60 грн., з яких: 3 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту); 1 180,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими за акційною відсотковою ставкою; 14 540,05 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до пункту 9.7 договору; 146,55 грн. індекс інфляції.

ТОВ ФК Інкасо Фінанс свої зобов`язання за договором позики щодо надання коштів виконало в повному обсязі, а відповідач ОСОБА_1 у встановлені строки борг не повернув.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № -33186 від 06 січня 2021 року в розмірі 18 866,60 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. та понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог ТОВ Вердикт Капітал відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ Вердикт Капітал, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно наявного в матеріалах справи договору 06 січня 2021 року між ТОВ ФК Інкасо Фінанс як кредитодавцем та ОСОБА_1 як позичальником укладено договір позики № -33186 «Проста позика», за умовами якого позичальнику надано грошові кошти в сумі 3 000,00 грн., дата повернення кредиту 26 січня 2021 року (включно), термін користування кредитом 20 діб (пункти 2.2, 2.3 договору). Позичальник зобов`язався здійснити повернення суми кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом одноразовим платежем в розмірі 4 180,00 грн. шляхом зарахування власних коштів на рахунок товариства не пізніше 26 січня 2021 року (пункт 3.9 договору). Розмір плати за користування кредитом у вигляді процентної ставки за кожен день користування кредитом у акційний період згідно графіку розрахунків становить 1,95 %, у базовий 3,9 % (а.с.10-20).

Згідно пунктів 9.2. та 9.3 розділу 9 вказаного договору, договір позики укладено в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається у відповідності до вимог статті 12 Закону України Про електронну комерцію за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей договір, надсилаються товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у пункті 9.2 цього договору, має юридичну силу власноручного підпису (а.с.10-20).

23 червня 2020 року між ТОВ ФК Інкасо Фінанс та ТОВ Вердикт Капітал було укладено договір про відступлення права вимоги № 23-06/20, відповідно до умов якого ТОВ ФК Інкасо Фінанс зобов`язалося передати за плату ТОВ Вердикт Капітал права грошової вимоги до боржників за договорами позики, вказаними у реєстрі боржників (додаток № 1 до договору), укладеними між ТОВ ФК Інкасо Фінанс та ТОВ Вердикт Капітал. Пунктом 6.2.3. договору про відступлення права вимоги передбачено, що права вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами додатку № 2 до цього договору (а.с.31-38,39).

03 червня 2021 року між ТОВ ФК Інкасо Фінанс та ТОВ Вердикт Капітал було підписано додаток № 2 до договору про відступлення права вимоги № 23-06/20 та ТОВ ФК Інкасо Фінанс відступило на користь ТОВ Вердикт Капітал права грошової вимоги до боржників за договорами позики (а.с.40).

Згідно реєстру боржників № 6 до договору відступлення права вимоги № 23-06/20 від 23 червня 2020 року, під № 227 передано право вимоги до боржника ОСОБА_1 на заборгованість в сумі 4 180,00 грн. (а.с.41-44).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження позовних вимог не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач акцептував пропозицію ТОВ ФК Інкасо Фінанс щодо укладення договору позики та які умови погоджено, а зі змісту наданої копії цього договору неможливо встановити, що саме договір такого змісту було оприлюднено на власному веб-сайті ТОВ ФК Інкасо Фінанс 06 січня 2021 року та не надано підтвердження направлення примірника індивідуальної частини договору, укладеного у вигляді електронного документа на адресу відповідача, як передбачено Законом України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. Також, позивачем не підтверджено факту передання позикодавцем боржнику грошової суми, оскільки наданий лист щодо виконання транзакції про переказ коштів Ipay.ua «Сервіс онлайн платежів» № 2873_36 від 30 вересня 2021 року та квитанція про сплату ТОВ Універсальні платіжні рішення не містять повного номера картки чи номера рахунку, на який перераховано кошти та ідентифікації особи, якій здійснено перерахунок грошей. Інформація про спосіб отримання відповідачем кредитних коштів, а саме інформація про банківський рахунок або номер картки, на яку перераховуватимуться кошти, відсутня і в кредитному договорі. Також, кредитний договір не містить підпису відповідача.

А тому суд вважав, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами договору позики № -33186 «Проста позика» від 06 січня 2021 року, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Крім того, суд виходив з того, що всупереч вимогам закону позивачем не надано доказів відступлення права вимоги і не підтверджено письмового повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги факторові.

Колегія суддів погоджується частково з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Твердження відповідача щодо відсутності будь-яких доказів, що саме ним підписано вказаний договір позики за допомогою електронного цифрового підпису спростовуються наступним.

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII).

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За приписами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що договір позики № -33186 «Проста позика» від 06 січня 2021 року та додаток № 1 до договору позики № -33186 від 06 січня 2021 року містять інформацію про їх підписання електронним цифровим підписом обома сторонами договору, зокрема позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора А4NUUKV9, відправленого 06 січня 2021 року о 13:29:50 (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень частин шостої, дванадцятої пункту 1 статті 3, статті 12, пункту 12 статті 11 Закону України Про електронну комерцію, частини першої статті 205 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та суд першої інстанції дійшов в цій частині помилкового висновку.

Судова колегія приходить до висновку про належне укладення договору позики, в тому числі погодження з умовами договору позики № -33186 «Проста позика» від 06 січня 2021 року, додатку № 1 до договору позики № -33186 від 06 січня 2021 року, шляхом проставляння електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України Про електронну комерцію, містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з веденням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, ТОВ ФК Інкасо Фінанс було перераховано грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн.

Водночас апеляційний суд погоджується з висновком про те, що не підтверджено відступлення права вимоги.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом(частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

За загальним правилом, встановленим у статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсним.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 23 червня 2020 року боргові зобов`язання за договором позики від 06 січня 2021 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Включення ОСОБА_1 до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 23 червня 2020 року є безпідставним. Належних доказів, які б свідчили, що до позивача перейшло право вимоги за договором позики від 06 січня 2021 року, позивачем не надано.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Колегія суддів звертає увагу, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 23-06/20 від 23 червня 2020 року позивачем не надано.

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки позивачем не доведено факт порушення його прав щодо повернення позичених коштів, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу, оскільки до нього не могло перейти право вимоги через відсутність самого зобов`язання, включення ОСОБА_1 до реєстру боржників (додатку № 1 до договору), незалежно від дати його складення, є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно з`ясував всі обставини справи, не дослідив подані докази, а саме зміст договору про відступлення права вимоги № 23-06/20 від 23 червня 2020 року, пунктом 6.2.3 якого передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами додатку № 2, такий додаток був підписаний 05 серпня 2021 року, і також 05 серпня 2021 року був складений реєстр боржників (додаток № 1 до договору), до якого включено відповідача; оскільки на момент підписання додатків № 1 та № 2 договір позики з відповідачем уже був укладений, тому позивач набув право вимоги і за цим договором, що відповідає умовам договору відступлення права вимоги та не суперечить законодавству України; відповідно до вимог статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), спростовано в ході розгляду справи.

Як зазначалось вище і враховано судом першої інстанції, відступити право вимоги виконання обов`язку відповідно до положень статей 509-514 ЦК України можливо лише у конкретному зобов`язанні, однак зобов`язання ОСОБА_1 станом на 23 червня 2020 року не існувало, а тому до виникнення зобов`язання не могло бути передано право вимагати його виконання.

Також положення частини першої статті 1078 ЦК України щодо передачі за договором факторингу права грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також права вимоги, яке виникне в майбутньому, стосується лише вимоги, яка виникне у майбутньому, а не вимоги за зобов`язанням, яке виникне у майбутньому.

Той факт, що при укладенні договору відступлення прав вимоги його сторони домовились (пункт 6.2.3) про те, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами додатку № 2, який був підписаний 05 серпня 2021 року, і реєстр боржників був сформований 05 серпня 2021 року, не спростовує висновків суду.

Договір відступлення прав вимоги відповідно до пункту 12.1 набрав чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, тобто 23 червня 2020 року.

Проте, станом на дату підписання договору та набрання ним чинності, реєстр боржників (портфель заборгованості) не був сформований.

Такий реєстр був складений більш майже через рік після укладення договору відступлення права вимоги 05 серпня 2021 року.

Обумовлений сторонами у пункті 6.2.3 договору про відступлення прав вимоги строк не дає підстав для включення до портфеля заборгованості права вимоги по тих договорах позики, які були укладені з первісним кредитором після набрання чинності договором про відступлення прав вимоги.

Посилання апелянта на статтю 1078 ЦК України, відповідно до якої предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), колегія відхиляє.

На час укладення договору відступлення права вимоги № 23-06/20 від 23 червня 2020 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину та такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Натомість додаток № 1, в якому сформований реєстр боржників, підписаний сторонами 07 липня 2021 року, тобто більш ніж через рік після укладення договору відступлення права вимоги.

Зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Помилково встановлені обставини з приводу недоведеності укладення договору не спростовують висновків суду в цілому та не мають своїм правовим наслідком скасування рішення суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2022 року.

Судді: