Дата документу 17.08.2022
Справа № 334/9353/21
Провадження № 2/334/1156/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері, -

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2021 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка згодом була уточнена, про стягнення аліментів на утримання матері. Позов обґрунтований тим, що з березня 2019 року по травень 2021 року сторони проживали однією сім`єю. В цих стосунках у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . З травня 2021 року позивач переїхала зі спільно орендованої квартири разом з дитиною. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги позивачу, яка не може працювати так як доглядає за дитиною. Джерел доходу, окрім соціальних виплат, позивач немає. Вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання матері його дитини, яка проживає разом з позивачкою, до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , віку трьох років у розмірі 1/6 частки з усіх видів його доходу щомісячно. Крім цього, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його доходів за шість місяців до звернення до суду, а саме до 30.11.2021 року.

21 грудня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої просить відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи наступним. Так, у відзиві зазначається, що відповідач надавав матеріальну допомогу позивачці шляхом перерахунку коштів на її банківський рахунок. Окрім цього, зауважує, що сторони підписали розписку по добровільній виплаті аліментів, відповідно до якої позивач затвердила, що ніяких претензій по аліментним виплатам до відповідача не має. Відповідач стабільно сплачував аліменти а не ухилявся від свого батьківського обов`язку. Вказує, що має на утриманні батьків пенсіонерів. Відповідач не згоден сплачувати аліменти на утримання позивачки, оскільки не вбачає обставин, які б передували цьому.

31 грудня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначає, що відповідач під час її переїзду витягнув перелік речей, в розписці вказується дата закінчення строку відсутності претензій позивачки до відповідача - 01.06.2021 року. Звертає увагу, що відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, проте на її утримання допомоги зі сторони батька дитини немає. Зауважує, що батько відповідача не перебуває на його утриманні, так як офіційно працевлаштований та отримує як заробітну плату, так і пенсію. Просить задовольнити позовні вимоги.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про слухання справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час тат місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв або клопотань від його імені на адресу суду не надходило.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 16.07.2020 року Шевченківським районним у місті Києві відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 933, батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою від 02.07.2021 року за № 93, виданої ОСОБА_1 головою правління ОСББ «Трансформаторник-18» ОСОБА_5, дитина ОСОБА_3 з 23 травня 2021 року проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за пропискою матері, а саме: АДРЕСА_1 . Дитина не зареєстрована за вищевказаною адресою у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька.

Відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем від 15.04.2015 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до розписки, датованої 21.05.2021 року, сторони по справі погодили розмір сплати аліментів на утримання спільної дитини у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.06.2021 року. ОСОБА_1 зазначила про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_4 щодо сплати аліментів до 01.06.2021 року.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.ч.2-4 ст.84 СК України.

Вимогами ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів:

1)вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла 3-х років або 6-ти років, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку;

2)походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження);

3)здатність чоловіка надавати таку допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.

Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї.

При визначенні розміру аліментів суд враховує сімейне становище платника, а саме наявність у нього інших осіб, яких він за законом повинен утримувати (дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина). Слід розуміти певну умовність використання в законі словосполучення «сімейне становище», тому що воно не охоплює всі випадки наявності у відповідача осіб, яких він за законом зобов`язаний утримувати.

Суд також враховує інші обставини, що мають істотне значення. Це можуть бути будь-які обставини, що стосуються справи, мають майновий аспект свого прояву і тим або іншим способом впливають на матеріальне становище сторін. До них можна віднести стан здоров`я платника і одержувача аліментів, необхідність здійснювати певні виплати (наприклад, погасити кредит за житло, сплачувати за оренду житла, сплата аліментів на утримання дитини).

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України).

При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України,Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та взяти до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку з тим, що малолітня дитина сторін проживає з матір`ю, а також враховуючи, що відповідач не надав доказів його скрутного матеріального становища, перебування на його утриманні інших осіб, суд приходить до висновку, що позивач має право на утримання від батька дітей коштів до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, враховуючи те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід, з врахуванням матеріального стану відповідача та сплати ним аліментів на утримання малолітньої дитини, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини задовольнити: стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 03.12.2021 року.

На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його доходів за шість місяців до звернення до суду, а саме до 30.11.2021 року, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п`ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 СК України, якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

За правилами ч.1 та ч.5-6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи докази, які надано позивачем, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів за минулий час не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надала жодного доказу того, що вона стала непрацездатною під час спільного проживання, або після розірвання відносин або протягом одного року від дня розірвання відносин і потребує матеріальної допомоги. Окрім цього, позивачка у заяві про збільшення позовних вимог ніяким чином не обґрунтувала її вимогу щодо стягнення аліментів на її утримання за минулий період, а саме за шість місяців до 30.11.2021 року, належних доказів щодо утримання відповідачем речей позивача та вартість вказаних речей матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання за минулий час не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати, а саме судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, в розмірі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 223, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.М. Гнатюк