Справа № 196/368/20
№ провадження 2/196/309/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської? ? області у складі:

? ? ? ? головуючого судді: ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ?Костюкова Д.Г.,

? ? ? ? за участі секретаря судового засідання: Харінської Л.М.,

? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? представника відповідача:? ? ? ? ? ?адвоката Явтушенко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Царичанка Дніпропетровської області заяву відповідача Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про компенсацію судових витрат по цивільній справі №196/368/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, поданої представником відповідача Головою ради -президії ради Дніпропетровської обласної організації УТМР Тибан Василем Федоровичем,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Царичанського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №196/368/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення.

Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року за заявою позивача ОСОБА_1 позовну заяву до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення залишено без розгляду.

18 жовтня 2022 року до суду надійшла заява відповідача Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про компенсацію судових витрат по цивільній справі №196/368/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, подана представником відповідача Головою ради -президії ради Дніпропетровської обласної організації УТМР Тибан Василем Федоровичем.

В обґрунтування вимог заяви вказують, що в провадженні Царичанського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява була подана ОСОБА_1 у квітні 2020 року та по 28.09.2022 року справа перебувала у провадженні суду.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду за заявою позивача.

При цьому, очевидною передумовою подання ОСОБА_1 заяви про залишення його позову без розгляду стало отримання висновку судової почеркознавчої експертизи (висновок експерта від 16.05.2022, виконаний Дніпропетровським НДЕКЦ МВС за №СЕ-19/104-22/7194-ПЧ), та висновку почеркознавчої експертизи №СЕ-19/104-21/29681-ПЧ від 27.09.2021, проведеної в рамках кримінального провадження №0001602, відповідно до яких встановлено, що підпис в заяві на ім`я голови Дніпропетровської обласної організації УТМР Тибан В.Ф. про звільнення за власним бажанням від 25.02.2020 від імені ОСОБА_2 виконаний його братом ОСОБА_1 , а підпис в заяві на ім`я голови Дніпропетровської обласної організації УТМР Тибан В.Ф. про звільнення за власним бажанням від 25.02.2020 від імені ОСОБА_1 виконаний його братом ОСОБА_2 .

Наведеними висновками експертів фактично підтверджено недобросовісні дії ОСОБА_1 та його брата ОСОБА_2 , які спочатку свідомо один за одного підписали заяви про звільнення з роботи, а потім звернулись до суду з тотожними позовами про скасування наказів про їх звільнення, мотивуючи це тим, що заяви про звільнення кожного з них підписано не ними особисто.

Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (ч.3 ст.257 ЦПК України).

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У даному випадку в ході розгляду даної справи стало цілком очевидним, що ОСОБА_1 , достеменно знаючи, що він у дійсності абсолютно свідомо, з метою подальшого оскарження наказу про своє звільнення та отримання компенсації за час нібито вимушеного прогулу, підписав заяву свого брата про звільнення з роботи (і так само вчинив його брат ОСОБА_2 ), звернувся до суду з позовом у даній справі, посилаючись на відсутність його волевиявлення щодо написання заяви про звільнення за власним бажанням.

Таким чином, ОСОБА_3 пред`явив заздалегідь необґрунтований позов, діяв недобросовісно, намагаючись ввести в оману суд та учасників справи та фактично його звернення з позовом до суду мало протиправну мету порушення прав та інтересів відповідача, адже позовні вимоги зводились , серед іншого, і до стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, внаслідок необґрунтованих дій ОСОБА_1 відповідач змушений був більше двох років спростовувати абсурдні позовні вимоги, витрачати час та кошти на ініційований ОСОБА_1 безпідставний спір.

Водночас право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст.15 ЦПК України.

Відповідно до ст.137 ЦПК України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У даній справі правнича допомога надавалася Дніпропетровській обласній організації УТМР адвокатським об`єднанням «Дж.Еф.Лоєрс» (адвокат Шевяков Е.А., адвокат Явтушенко? ? О.А.).

Згідно актів виконаних робіт вартість послуг у даній справі склала 37700,00 грн.

Крім цього, за проведення судової почеркознавчої експертизи відповідач поніс витрати у розмірі 900,48 грн.

Враховуючи вищевикладене, прохають суд стягнути із ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної організації УТМР витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 37700,00 грн., а також? ? 900,48 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

01 листопада 2022 року позивачем ОСОБА_1 були надані до суду заперечення на заяву про компенсацію судових витрат,? ? в якій позивач прохає відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на наступне. У відзиві поданому відповідачем зазначено щодо орієнтовного розміру судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що судові витрати не очікуються. Так, відповідачем надані копії актів про надані послуги на загальну суму 55200,00 грн., при цьому відповідач прохає стягнути з позивача 37700 грн. Також, з наданих актів не можливо встановити скільки часу було витрачено на кожну надану послугу, яка вартість однієї години кваліфікованої допомоги, чому саме вартість наданої правової допомоги становить ту суму, яка вказана в акті. Разом з тим, у Договорі про надання правової допомоги не зазначено вартості однієї години кваліфікованої правової допомоги. Крім того, до наданих актів включено надання послуг і по іншій справі (№196/369/20), що унеможливлює відокремити вартість послуг по даній справі.

Представник відповідача Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок - адвокат Явтушенко Л.М. в судовому засіданні вимоги заяви про компенсацію судових витрат підтримала повністю, з підстав викладених у заяві, та прохала їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд заяви про компенсацію судових витрат у його відсутність, вимоги заяви не визнає та прохає у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши зміст поданої заяви, суд дійшов наступних висновків.

Цивільна справа №196/368/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі знаходилась в провадженні судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Руснака А.І. та ухвалою судді від 02.02.2022 року зупинено провадження у справі на час проведення додаткової судової почеркознавчої експертизи.

25 травня 2022 року до суду від Дніпропетровського НДЕКЦ надійшов висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/104-22/7194-ПЧ від 16.05.2022 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, проведеної за матеріалами цивільної справи №196/368/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 05 вересня 2022 року, на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30, рішення №3 зборів суддів Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24.08.2022, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2022 року, вказану справу 07.09.2022 року передано на розгляд судді Костюкова Д.Г.

Ухвалою суду від 08 вересня 2022 року суддею Костюковим Д.Г. прийнято до провадження вказану справу, відновлено провадження в справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за заявою позивача залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Порядок розподілу судових витрат у разі залишення позову без розгляду регламентовано ст. 142 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 6 ст.142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, законодавцем у ст.142 ЦПК України чітко визначено порядок вирішення питання про розподіл судових витрат у разі залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст.142 ЦПК України питання про розподіл судових витрат у разі залишення позову без розгляду вирішується, по-перше, на підставі відповідної заяви відповідача про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, по-друге, за обов`язкової наявності необґрунтованих дій позивача.

Аналіз вказаних положень законодавства свідчить про те, що обов`язковою підставою для компенсації відповідачу здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, є встановлення факту необґрунтованих дій позивача. Разом з цим в ЦПК України не визначено, що розуміється під необґрунтованими діями позивача.

В той же час, перелік дій сторони, які можуть визнаватися зловживанням процесуальними правами, наведений у ст.44 ЦПК України, до яких залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1ст. 257 ЦПК України не віднесено.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Таким чином сам факт звернення позивача до суду з даним позовом, проведення у справі судових засідань, подання сторонами клопотань - не може вважатись необґрунтованими діями.

Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення і само по собі не свідчить про безпідставність або необґрунтованість позову.

На цій стадії судового процесу суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки.

Суд зауважує, що питання обґрунтованості або безпідставності заявлених позовних вимог, а також їх доведеності входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті після закінчення з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами.

Суд не має права оцінювати докази з точки зору належності, допустимості, достовірності поза межами розгляду справи по суті без ухвалення відповідного рішення в нарадчій кімнаті.

Також суд позбавлений права оцінювати якійсь один доказ, зокрема висновок експертизи, без оцінки всіх доказів у сукупності.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26.09.2018 року у справі № 148/312/16-ц, за змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється особлива форма цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному, своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Суду не надано і судом не здобуто доказів, які б свідчили про зловживання стороною позивача процесуальними правами, або що спір виник внаслідок неправильних дій сторони позивача, тому не може бути підставою для визнання дій позивача необґрунтованими як пред`явлення позову, так і залишення позову без розгляду.

Відповідно до матеріалів справи обидві сторони використовували надані їм права та виконували покладені на них обов`язки відповідно до вимог чинного законодавства з метою доведення їх позиції.

Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 01.06.2020 р. у справі № 607/8664/19 та від 26.09.2018 р. у справі № 148/312/16-ц.

До того ж, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Відповідна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 справа № 922/1163/18.

Надання Адвокатським об`єднанням «Дж.Еф.Лоєрс» відповідачу Дніпропетровській обласній організації Українського товариства мисливців і рибалок адвокатських послуг у суді при розгляді справи № 196/368/20 підтверджується договором про надання правової допомоги від 13.05.2020.

Водночас, у самому тексті договору відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається, що оплата за юридичну допомогу, надану Адвокатським об`єднанням здійснюється в гривнях, при розрахунку вартості враховується витрачений час, який не повинен складати більше 15 годин. Час, витрачений понад вказану норму, або в неробочий час оплачується за тарифами, вказаними в прайс-листі Адвокатського об`єднання.

Разом з тим, вивченням актів прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 13.05.2020 встановлено, що Адвокатським об`єднанням одночасно проведені розрахунки по наданню юридичних послуг по розгляду в суді цивільної справи №196/368/20 за позовом ОСОБА_1 та цивільної справи №196/369/20 за позовом ОСОБА_2 , оплата за які проводилася відповідачем однією сумою, що в свою чергу підтверджується наданими платіжними дорученнями.

При цьому, відповідно до долучених до заяви про компенсацію судових витрат платіжних доручень загальна сума витрат на правову допомогу становить 51200,00 грн., а в заяві відповідач прохає стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 37700,00 грн. без надання розрахунку суми витрат на правову допомогу саме у вказаному в заяві розмірі.? ?

Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 1,2 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми слаченого нею судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, однак відповідний попередній розрахунок суми судових витрат, які очікує понести відповідач не було надано та вказано, що відповідачем не очікується несення судових витрат у зв`язку з розглядом справи.

За таких обставин суд не вбачає підстав для компенсації за рахунок позивача понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку із чим у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись, ст.ст.141, 142, 257, 260, 261 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви відповідача Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про компенсацію судових витрат по цивільній справі №196/368/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, поданої представником відповідача Головою ради -президії ради Дніпропетровської обласної організації УТМР Тибан Василем Федоровичем відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 19.12.2022 року.

? ? ? ? ? ? ? ? ? Суддя:? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? Д.Г.Костюков? ?