Провадження № 22-ц/811/1323/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Шеремети Н.О.,

секретаря Матяш С.І.

з участю відповідача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2020 року в складі судді Єзерського Р.Б. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з участю третьої особи Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, про знесення об`єкта самочинного будівництва,-

встановив:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з участю третьої особи Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові про знесення об`єкта самочинного будівництва, просив зобов`язати відповідачів знести самочинну надбудову другого поверху будинку АДРЕСА_1 , а також покласти судові витрати на відповідачів.

Вимоги обґрунтовував тим, що є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Його брат ОСОБА_5 та дочка брата ОСОБА_2 разом з іншими співвідповідачами є співвласниками одноквартирного житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Обидва будинки знаходяться на одній земельній ділянці, яка була надана ще їхньому батькові ОСОБА_8 , на підставі рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих № 100 від 03 лютого 1956 року. Будинки розташовані близько один від одного, однак незважаючи на близькість до його будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у 2018 році розпочали будівельні роботи з реконструкції їх житлового будинку, шляхом надбудови другого поверху без необхідних дозволів, без будівельного паспорта та без права виконання будівельних робіт, а саме без реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Позивач неодноразово звертався до відповідачів, зокрема до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що надбудова другого поверху їх будинку порушує його права як власника будинку АДРЕСА_1 , як користувача земельної ділянки та суперечить будівельним нормам і стандартам. Надбудова другого поверху будинку АДРЕСА_1 порушує видимість з вікон його будинку. Однак, на його звернення відповідачі жодним чином не відреагували.

Позивач скерував звернення до Львівської міської ради щодо перевірки законності виконання будівельних робіт з будівництва другого поверху будинку за адресою АДРЕСА_1 . З відповіді Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові вбачається, що ними проведена перевірка, якою встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , як співвласниця будинку АДРЕСА_1 проводить будівельні роботи з реконструкції житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом надбудови другого поверху без необхідних дозволів, без будівельного паспорта та без права виконання будівельних робіт, а саме без реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Також, за результатами проведеної перевірки, стосовно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, однак відповідачі роботи так і не припинили, що власне, разом з наведеним вище, і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з участю третьої особи Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові про знесення об`єкта самочинного будівництва відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_4 , вважає рішення незаконним, ухваленим за неповно з`ясованих обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідачі знали про те, що для будівництва їм потрібно проект та земельна ділянка, однак незважаючи на те, ними проводилися будівельні роботи без дозвільних документів.

Суд першої інстанції встановив факт самовільного будівництва, при цьому вказав, що права позивача не порушені, тому відсутня підстава для задоволення позову, зазначивши, що знесення є крайнім заходом.

Покликаючись на необхідність ефективного судового захисту зазначає, що позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого права, яке було порушено відповідачами у зв`язку із незаконним будівництвом.

Зазначаючи про положення ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», вказує, що обидва будинки розташовані близько один від одного, що підтверджується технічним паспортом будинку АДРЕСА_1 .

Разом з цим, незважаючи на близькість до будинку позивача, відповідачі у 2018 році розпочали будівельні роботи з реконструкції житлового будинку у АДРЕСА_1 шляхом надбудови другого поверху без необхідних дозволів.

На відповідні звернення відповідача, щодо порушення такою реконструкцією його прав, відповідачі не реагують.

Факт проведення будівельних робіт без будівельного паспорта та без реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, встановлений перевіркою Інспекції державно-будівельного контролю у м. Львові. За результатами цієї ж перевірки складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, однак відповідачі не зупинили будівництво, що власне стало підставою звернення до суду з позовом.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2020 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Стягнути судові витрати.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_3 та його представник, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причну неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що за позовом фізичної особи, рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України у разі доведеності нею факту створення їй перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

При цьому, якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом відповідних органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Разом з цим, знесення самочинного будівництва, у тому числі зведеного без проекту, є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови, відтак, власник на підставі статей 391, 376 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності, в тому числі і знесення самочинного об`єкту нерухомості, при доведеності факту порушення його прав таким будівництвом.

В свою чергу, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності за здійснення самочинного будівництва та що неможлива перебудова об`єкта нерухомості, чи особа відмовляється від здійснення перебудови, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім цього, суд зазначив, що позивач не довів, чим саме порушуються його права та інтереси, не надано належних доказів, що надбудова другого поверху погіршить його житлові умови, буде закривати оглядовість та погіршить природне освітлення його кімнат, при цьому відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, правом заявляти позов про знесення самовільного будівництва наділені лише відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, зокрема і у разі невиконання припису від 07.06.2018.

При вирішення спору суд врахував правову позицію висловлену у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року, справа № 6-180цс14.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із Інформаційною довідкою № 129235529 від 27.06.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивачу ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частки у будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6-7).

При цьому, відповідачам на праві спільної сумісної власності належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою №193100111 від 14.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 8-9).

Таким чином, будинки учасників справи знаходяться на одній земельній ділянці, яка була надана ще їх батькові ОСОБА_8 , на підставі рішення виконкому Львівської міської ради Депутатів трудящих № 100 від 03 лютого 1956 року (т. 1 а.с. 10).

Згідно із копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років, актовий запис №1075.

Ухвалою Львівського апеляційного суду 15 березня 2022 року залучено до участі у справі як правонаступника відповідача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружину ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач ОСОБА_3 свої доводи зводить до того, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у 2018 році розпочали будівельні роботи з реконструкції житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надбудови другого поверху без необхідних дозволів, без будівельного паспорта та без права виконання будівельних робіт, а саме без реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що порушує його права, як власника будинку АДРЕСА_1 , як користувача земельної ділянки та порушує видимість з вікон його будинку.

Заперечення позовних вимог зі сторони відповідачів зводяться до того, що правом на звернення до суду із позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта наділені інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та/або відповідний орган місцевого самоврядування. Крім цього, зазначають, що ОСОБА_3 є співвласником будинку по АДРЕСА_1 , а не власником такого. Інспекція ДАБК не звернулася до суду із позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта, тому є всі підстави стверджувати, що окремі порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності можуть бути усунені забудовником самостійно.

Згідно із частиною другою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною другою статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Спеціальною матеріально-правовою нормою, що міститься в частині першій ст. 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визнано самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначене спростовує доводи відповідачів щодо відсутності у позивача в принципі права на звернення до суду із позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта, оскільки таким наділені лише інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та/або відповідний орган місцевого самоврядування.

Для з`ясування фактів самочинного будівництва суд має визначити суб`єктний склад спірних правовідносин, тобто встановити коло осіб, які є власниками або користувачами суміжних земельних ділянок чи співвласниками або співкористувачами земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво та наявність чи відсутність їх обґрунтованих заперечень щодо самочинного будівництва, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення об`єкту в попередній стан або відшкодування витрат.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з`ясовувати, зокрема, наскільки збудований об`єкт відповідає умовам, передбаченим проєктом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок, обмеження прав інших осіб тощо.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Положеннями статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 07.06.2018 № 0006-1997 позивача ОСОБА_3 повідомлено, що при перевірці інформації внесеної до Єдиного реєстру документів що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 відсутня інформація про реєстрацію дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку. Інспекцією проведено позапланову перевірку об`єкта будівництва та встановлено, що ОСОБА_2 проводяться будівельні роботи з реконструкції будинку без будівельного паспорта та без права виконання будівельних робіт, а саме реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт (т. 1 а.с. 19-20).

У матеріалах справи знаходяться направлення для проведення позапланового заходу від 26.05.2018 № 292-ПП, наказ про проведення позапланової перевірки та Акт складений за результатами проведення такої (т. 1 а.с. 79-105).

Зокрема, перевіркою інспекції встановлено, що фізичною особою, гр. ОСОБА_2 проводиться реконструкція індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надбудови другого поверху без будівельного паспорта забудови земельної ділянки та без права виконання будівельних робіт у відповідному органі державного архітектурно-будівельного контролю, чим порушено ч. 1 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз. 2 п 5 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466.

07.06.2018 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові винесла на ім`я ОСОБА_2 припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт з вимогою, з дати отримання даного припису, зупинити проведення будівельних робіт на об`єкті «Будівельні роботи за адресою: м. Львів, вул. Білоруська. 14 А» до моменту усунення виявлених порушень, шляхом приведення об`єкту самочинного будівництва у відповідність до вимог містобудівного законодавства. Також, про виконання вказаного припису, зобов`язано ОСОБА_2 письмово повідомити Інспекцію ДАБК у м. Львові до 08.06.2018 (т. 1 а.с. 40-41).

Листом від 13.06.2018, який зареєстровано в Центрі надання адміністративних послуг Львівської міської ради за № 3-П-54579-Ш-0006 від 13.06.2018, ОСОБА_2 повідомила Інспекцію ДАБК у м. Львові про зупинення будівельних робіт на об`єкті «Будівельні роботи за адресою: м. Львів, вул. Білоруська, 14 А», до моменту усунення порушень відповідно до вимог містобудівного законодавства.

За результатами другої перевірки, в період з 21.06.2018 до 25.06.2018 дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті «Будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 », складено акт за № 1/348-пп, в ході проведення даної позапланової перевірки, візуальним оглядом об`єкта будівництва подальше виконання будівельних робіт не виявлено. Ознаки їх виконання відсутні. Будівельні роботи зупинені. Оскільки ОСОБА_2 виконує вимоги припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 07.06.2018, підстави для вжиття заходів відсутні (т. 1 а.с. 115).

Постановою по справі про адімінстративне правопорушення № 0006-вих-2063/55 від 17.06.2018 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові визнала винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП та накладено на неї штраф у розмірі 4250 грн. (т. 1 а.с. 108-109).

Колегія суддів погоджується із тим, що матеріалами справи безумовно встановлено те, що будівельні роботи відповідачами проводилися без дозвільних документів, що свідчить про встановлений факт самовільного будівництва, однак таке не може бути беззаперечним свідченням необхідності задоволення вимог про знесення відповідного самочинного будівництва.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Згідно із ч.ч. 2, 4, 5 ст. 26, ч. 1 ст. 34 Закону України "По регулювання містобудівної діяльності" суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1.) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2.) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону її експертизи; 3.) затвердження проектної документації; 4.) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5.) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6.) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Щодо об`єктів будівництва, які належать до І-ІІІ категорій складності, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт.

З роз`яснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 22 своєї постанови від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" слідує, що під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Разом з цим, як зазначалося вище, знесення самочинного об`єкта нерухомості, відповідно до статті 376 ЦК України, є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

У необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проєкту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред`явила позов про знесення самочинного будівництва.

Враховуючи характер спірних правовідносин, у справі, що є предметом апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з того, що основним засобом доказування є висновок експерта.

Натомість, як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і на стадії апеляційного перегляду справи стороною позивача не заявлялося клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи, доказів об`єктивної неможливості пред`явити відповідне клопотання суду не представлено.

У цьому контексті, колегія суддів звертає увагу на відсутність в матеріалах справи експертних висновків з приводу того, чи є технічна можливість виконати перебудову, чи відмовляється від її виконання забудовники, чи існує технічна можливість демонтажу без нанесення шкоди будівлі, відповідно діючим будівельним санітарним та протипожежним нормам.

Окремо колегія суддів зазначає, що без встановлення наявності або відсутності належного рівня інсоляції у житловому приміщенні позивача, внаслідок відповідних будівельних дій (реконструкцій) здійснених відповідачами, висновок про підставність та обґрунтованість вимог позивача буде передчасним.

Більше того, якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Поряд з цим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності за здійснення самочинного будівництва та що неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи відповідач, як особа, яка здійснила відповідне будівництво, відмовляється від здійснення перебудови.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться виключно до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 травня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Н.О. Шеремета