Справа № 202/1110/22
Провадження № 2/202/1256/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участю секретаря Ситника С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Павленко І.О.,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної повнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі ј усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення донькою двадцяти трьох років.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони з 26.01.2002 року по 05.08.2019 року перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з батьком та повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. З 2019 року донька навчається у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» на факультеті менеджменту на денній формі навчання за кошти фізичних осіб, сума навчання на рік складає 12000 гривень. Таким чином ОСОБА_3 , 2002 року народження не має можливості працювати та забезпечувати себе самостійно. При цьому, батько доньки у її вихованні та матеріальному забезпеченні жодної участі не приймає, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки офіційно працевлаштований в ТОВ «АТБ-Маркет» на посаді економіста, а також здійснює підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 24 березня 2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

19 квітня 2022 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що визнає позов частково та не заперечує щодо сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/9 частини від усіх видів доходу до 30.06.2023 року. Також зазначив, що він ніколи не відмовлявся від участі в житті дітей та після розірвання шлюбу спільні діти сторін проживали разом з відповідачем, та лише у квітні 2021 року ОСОБА_3 переїхала від відповідача, а молодший син продовжує проживати з батьком. Відповідач вказує, що на протязі 2019-2021 року він оплачував навчання доньки у вищому навчальному закладі за період навчання І та ІІ курсу, а також надавав кошти на проїзд та власні потреби. Крім того, у зв`язку із веденням карантину, донька навчалась дистанційно, а тому влаштувалась на роботу, де на даний час продовжує працювати і отримувати дохід. При цьому, позивач є фізичною особою-підприємцем і в середньому щомісячно має значний дохід. Відповідач же офіційно працевлаштований, звідки й отримує дохід від 15000,00 грн. до 20000,00 гривень, при цьому прибутку від підприємницької діяльності з лютого 2022 року він не має.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 травня 2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 зазначила, що посилання відповідача не звільняють його від обов`язку щодо утримання дитини, а тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

16 травня 2022 року представник відповідача адвокат Павленко І.О. подала до суду пояснення в яких зазначила, що відповідач визначає позовні вимоги частково, оскільки виходячи з фактичної заробітної плати останнього, ј частина його доходів є необґрунтовано завищеним розміром аліментів. Крім того, відповідач не заперечує щодо сплати аліментів, однак враховуючи збільшення, на теперішній час, розміру його заробітку, а також наявність і у позивача обов`язку утримання дитини, змінює свою позицію щодо розміру частки та просить стягнути з нього аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/12 частини від його доходу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив на позов, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначили, що відповідач визнає позов частково, в частині стягнення з нього на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/12 частки від його доходу, на період навчання, тобто до 30.06.2023 року.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що з 26.01.2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2019 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2020 року про визначення місце проживання дитини, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 .

Повнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи вих. № 02.3-24/2151 від 17.02.2022 року та вих. № 02.3-24/2152 від 17.02.2022 року.

Відповідно до Довідки від 26.04.2022 року № 16/56-2076, виданої начальником відділу кадрів Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», ОСОБА_3 навчається на третьому курсі факультету менеджменту, на умовах договору. Форма навчання денна. Зарахована з 01.09.2019 року, передбачене закінчення навчання 30.06.2023 року.

Відповідно до Договору № 4362/ІЕ-19 від 27 липня 2019 року укладеного між Національним технічним університетом «Дніпровська політехніка» та ОСОБА_3 , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 48000 гривень, вартість освітньої послуги за навчальний рік складає 12000 гривень.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність.

Крім того, відповідно до довідки вих. № 1458 від 19.04.2022 року, ОСОБА_2 працює в Корпорації «АТБ» з 06.12.2021 року займає посаду менеджер з маркетингу та за період з грудня 2021 року по березень 2022 року отримав доход у вигляді заробітної плати у розмірі 103339,55 гривень.

Вказані обставини, не оспорювалисть сторонами в ході розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Положенням статті 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання, чи потребує повнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, враховуючи вартість та форму навчання (денна) у навчальному закладі, а також відсутність джерела доходів, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 в зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги.

Посилання відповідача на те, що повнолітня донька ОСОБА_3 працевлаштована та отримує дохід у вигляді заробітної плати є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на їх підтвердження.

Судом також враховується стан здоров`я відповідача, його майновий та сімейний стан, а саме те, що відповідач: є працевлаштованою особою та отримує середньомісячний дохід у розмірі 20000 гривень; є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність; має на своєму утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2008 року народження, та відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2022 року (справа № 199/488/22) отримує аліменти на утримання сина з позивача.

Враховуючи наведене, та з урахуванням позиції відповідача, судом встановлено наявність у останнього можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та враховуючи, що повнолітня ОСОБА_3 продовжує навчання, проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, відсутність даних стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача, його матеріальний та сімейний стан, наявність на його утриманні неповнолітнього сина, на якого він отримує аліменти, а також матеріальний стан повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , потреби особи даного віку, потреби по навчанню, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 23 лютого 2022 року (дня пред`явлення позову) та до досягнення нею 23 років.

Суд вважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та є співмірним витратам, в зв`язку з навчанням.

Щодо посилань відповідача про необхідність встановлення строку сплати аліментів строком до 30.06.2023 року, оскільки саме до цієї дати ОСОБА_3 зарахована до вищого навчального закладу, суд зазначає наступне.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання визначено Главою 16 СК України.

Так, положеннями ст. 199 СК України визначено, що у разі якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років,

При цьому, суд звертає увагу, що право на таке утримання припиняється у разі припинення навчання, а тому у разі закінчення дитиною навчання 30.06.2023 року, то саме з цієї дати буде припинено обов`язок відповідача щодо сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки.

Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись п.п. 15, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст. 182, 191, 199, 200 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), на утримання повнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 лютого 2022 року і до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Повне рішення складено 20 травня 2022 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Мачуський