КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 357/3870/21

номер провадження: 22-ц/824/1733/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - Ніколаєва Вадима Володимировича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року у складі судді Цуранова А.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної життю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ«ТАС»)про відшкодування шкоди, заподіяної життю фізичної особи.

Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2017 року по вул.Поповича у місті Узин сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), під час якої автомобіль «ВАЗ-2107», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній від отриманих травм помер у Білоцерківській центральній районній лікарні (далі - Білоцерківська ЦРЛ). Позивач вказував, що ОСОБА_3 є його братом. Внаслідок даної ДТП позивачу завдано шкоди, яка полягає у понесених витратах на поховання брата та спорудження надгробного пам`ятника на суму 31 605 грн 00 коп.

Зазначав, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом № АК 4542945, а тому вважав, що він має право на відшкодування понесених витрат за рахунок відповідача. Вказував, що за фактом даної ДТП Білоцерківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Білоцерківський ВП ГУ НП в Київській області) внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004998 від 21 вересня 2017 року за ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування, проте йому не відомо про завершення розслідування по вказаному провадженню. Зазначав, що 04 квітня 2019 року він звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, яке своїм листом від 16 квітня 2019 року повідомило йому про призупинення розгляду справи до набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. Вважав, що шкода підлягає відшкодованню незалежно від наявності вини водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки настали наслідки дій джерела підвищеної небезпеки.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на свою користь страхове відшкодування за понесені витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 31 605 грн 00 коп., а також судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 6 000 грн 00 коп.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року у задоволенні клопотання представника ПрАТ «СГ «ТАС» - Ніколаєва В.В. про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили вироком по досудовому розслідуванні №0004998, передбаченого ст.286 КК України, відмовлено (а.с.68, 86-87).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за понесені витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 31 605 грн 00 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час ДТП, яка сталася 20 вересня 2017 року, внаслідок наїзду автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , 21 вересня 2007 року загинув пішохід ОСОБА_3 , який є братом ОСОБА_1 . Позивачу завдано шкоди, яка полягає у понесених витратах на поховання брата та спорудження надгробного пам`ятника на суму 31 605 грн 00 коп. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», та враховуючи, що смерть ОСОБА_3 є прямим наслідком даної ДТП, то позивач має право на відшкодування понесених витрат за рахунок відповідача. Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача про наявність підстав для призупинення виплати страхового відшкодування через відсутність вироку суду щодо вини водія ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, оскільки факт настання цивільно-правової відповідальності за спричинену третім особам шкоду підтверджується тим, що смерть ОСОБА_3 була наслідком дії автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , який є джерелом підвищеної небезпеки, а отже шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини водія.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПрАТ «СГ «ТАС» - Ніколаєв В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на та, що ПрАТ «СК «ТАС» не відмовляло позивачу у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинило строк здійснення виплати до отримання судового рішення про встановлення винної особи. Вказує, що з огляду на вимоги п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV), яка є спеціальною нормою, необхідно встановити чи є смерть потерпілого прямим наслідком даної ДТП, що має бути доведено належними та допустимими доказами, якими в даному випадку має бути вирок суду за результатами розгляду кримінального провадження №0004998 стосовно ОСОБА_2 за ст.286 КК України. Вказує, що оскільки такий вирок суду відсутній, то висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача страхового відшкодування, є передчасним та незаконним.

Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відкрив провадження та розглянув дану справу без сплати ОСОБА_1 судового збору. Вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у даній справі між сторонами виникли правовідносини не з приводу відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичною особою, а договірні відносини у сфері страхування і відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» не є заподіювачем шкоди позивачу.

Крім того вказує, що відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд першої інстанції був зобов`язаний зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили вироком за результатами розгляду вказаного вище кримінального провадження, однак цього не зробив.

Позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 31 605 грн 00 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 вересня 2017 року водій ОСОБА_2 , рухаючись на автомобілі «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Поповича у місті Узин Білоцерківського району допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху даного автомобіля. Внаслідок отриманих травм при зіткненні із легковим автомобілем «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 був доставлений до Білоцерківської ЦРЛ, де від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26 вересня 2017 року, довідки про причину смерті № 409 від 23 вересня 2017 року та лікарського свідоцтва про смерть №409 від 23 вересня 2017 року.

За фактом ДТП Білоцерківським ВП ГУ НП в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0004998 від 21 серпня 2017 року за ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СГ «ТАС», що підтверджується полісом № 4541945 (а.с.14).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 є братом загиблого ОСОБА_3 , вони разом зареєстровані та проживали до дня смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки Сухоліського старостинського округу № 7 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області № 449 від 18 липня 2018 року (а.с.34).

Відповідно до договору купівлі-продажу № 56 від 20 липня 2018 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4 ) та ОСОБА_1 , сторони домовились про виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника (а.с.28-30).

На виконання вказаного договору ФОП ОСОБА_4 склав замовнику ОСОБА_1 накладну № 56 від 20 липня 2018 року на суму 29 280 грн 00 коп., що включає найменування: арка, тумба, квітник, робота різчика, художня робота, огорожа гранітна, шари, плитка гранітна, ваза, заливка, кладка плитки, встановлення арки, встановлення огорожі, встановлення шарів, встановлення вази, транспортні послуги (а.с.31).

Позивач ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 29 280 грн 00 коп., що підтверджується копією товарного чека № 56 від 20 липня 2018 року на суму 14 640 грн 00 коп. та копією товарного чека № 56 від 20 вересня 2018 року на суму 14 640 грн 00 коп. (а.с.33).

Відповідно до копії товарного чеку № 38 від 22 вересня 2017 року, ОСОБА_1 придбав у ФОП ОСОБА_5 ритуальні товари на загальну суму 2 325 грн 00 коп., а саме: труну, хрест, покривало, подушку, набір похорон, табличку, вінок, (а.с.32).

Отже позивач ОСОБА_1 поніс витрати на поховання свого брата ОСОБА_3 та спорудження надгробного пам`ятника у загальному розмірі 31 605 грн 00 коп.

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_6 повідомив ПрАТ «СК «ТАС» про ДТП, а також направив заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.23-25).

16 квітня 2019 року ПрАТ «СК «ТАС» своїм листом №128 повідомило представнику позивача про призупинення розгляду питання про виплату відшкодування шкоди до набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. Повідомлено, що відповідно до положень ст.ст.35, 36 Закону України № 1961-IV розгляд справи буде відновлено при наданні вироку суду, який набрав законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст.ст 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.1,2 ст.1166 ЦК України).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Статтею 1 Закону № 1961-IV передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Відповідно до ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Так, згідно зі ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV).

Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої ч.2 ст.1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст.1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

У даній справі не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_3 або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, в п.35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з п.36.1 ст.36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Положеннями п.36.2 ст.36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Отже, п.36.2 ст.36 Закону № 1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги доводи ПрАТ «СГ «ТАС» про те, що з огляду на спеціальні норми п.36.2 ст.36 Закону № 1961-IV необхідно встановити, чи є смерть потерпілого прямим наслідком спірної ДТП, що має бути доведено належними та допустимими доказами, якими має бути вирок суду за результатами розгляду кримінального провадження №0004998 стосовно ОСОБА_2 за ст.286 КК України, а стягнення страхового відшкодування до набрання законної сили таким вироком, є передчасним та незаконним.

З цих же підстав апеляційний суд відхиляє аналогічні доводи апеляційної скарги про передчасність та незаконність стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача страхового відшкодування до набрання законної силивироком суду за результатами розгляду кримінального провадження №0004998.

Відповідно до пункту 27.1 Закону №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.4 Закону №1961-IV встановлено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Судом першої інстанції встановлено, що страховий випадок - ДТП, в результаті якої був травмований ОСОБА_3 , сталася 20 вересня 2017 року, а смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

На день настання страхового випадку ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3 200 грн 00 коп.

З урахуванням зазначеного загальний розмір витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника для загиблого ОСОБА_3 не може перевищувати (12?3 200) 38 400 грн 00 коп.

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 є братом загиблого та поніс витрати на поховання ОСОБА_3 і спорудження надгробного пам`ятника у загальному розмірі 31 605 грн 00 коп.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування за понесені ним витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 31 605 грн 00 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відкрив провадження та розглянув дану справу без сплати ОСОБА_1 судового збору, так як представник відповідача вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд не приймає до уваги з таких підстав.

Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 по своїй суті зводяться до відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи, то позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Такі ж правові висновки щодо звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» у справах про стягнення із страхової компанії страхового відшкодування висловлені Верховним Судом в ухвалах від 19 липня 2018 року у справі № 126/1182/17 (провадження № 61-38056ск18) та від 02 жовтня 2019 року у справі № 326/440/19 (провадження № 61-17499ск19).

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України був зобов`язаний зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили вироком суду за результатами розгляду кримінального провадження №0004998 стосовно ОСОБА_2 за ст.286 КК України за своєю суттю є запереченнями на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання представника ПрАТ «СГ «ТАС» про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили вироком по досудовому розслідуванні №0004998 за ст.286 КК України.

Колегія суддів вважає, що вказані заперечення представника відповідача не заслуговують на увагу з таких підстав.

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати значення для іншої справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що смерть ОСОБА_3 була наслідком дії автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , який є джерелом підвищеної небезпеки і в даній справі не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_3 або непереборної сили. Тому цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. При цьому п.36.2 ст.36 Закону № 1961-IV, на який посилається представник ПрАТ «СГ «ТАС» у своїх запереченнях,не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили вироком по досудовому розслідуванні №0004998 за ст.286 КК України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - Ніколаєва Вадима Володимировичазалишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: