Справа № 171/9/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2022 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Хоруженко Н.В.,

за участю секретаря: Перепеткевич Т.О.,

представника заявника - ОСОБА_1 ,

представника зацікавленої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну спарву за заявою ОСОБА_3 , представник заявника ОСОБА_4 , зацікавлена особа Головне Управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року

Керуючись ст.ст.10-13,81,259,263,265,268 ЦПК України, суд

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харцизьк, Донецької області. У 1968 році закінчила Харцизьку середню трудову політехнічну школу № 2 та отримала атестат про середню освіту. В той період часу з 1954 року по 1976 рік, видача паспортів здійснювалась на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 21.10.1953 року, відповідно до «Положення про паспорта». 03.09.1977 року заявник уклала шлюбні відносини із громадянином ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змінила дівоче прізвище ( ОСОБА_6 ) на прізвище чоловіка ( ОСОБА_7 ). Наразі оригінал втрачено, однак підтвердження зазначеного факту міститься на першій сторінці трудової книжки заявника, а також відміткою в паспорті громадянина СРСР зразка 1974 року. 28.08.1974 року Рада Міністрів СРСР за № 677 затвердила «Положення щодо паспортної системи в СРСР» та зобов`язала провести видачу паспортів нового зразку з 01.01.1976 року по 31.12.1981 рік включно. На підставі чого, заявник звернулась до відділу внутрішніх справ Харцизького міськвиконкому Донецької області та отримала новий паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 від 09.04.1981 року. Згідно інформації в паспорті, особа в період з 13.04.1981 року по 19.01.1984 року була зареєстрована в м. Харцизьк, Донецької області. Свою трудову діяльність заявник розпочала з 1968 року на посаді учня в Харцизькому сталепроволочно-канатному заводі.Згідно запису у трудовій книжці, заявник звільнилась з ОСОБА_8 сталепроволочно- канатного заводу 01.03.1994 року за власним бажанням, відповідно до Наказу № 296 від 17.03.1994 року. В подальшому заявник, офіційно не працевлаштовувалась. Більш свого життя заявник постійно мешкала в м. Харцизьк, Донецької області. За межі території України не виїжджала. Так склалось, що заявник не звернулась своєчасно до міграційної служби, з питанням заміни паспорту старого зразка 1974 року на діючий паспорт громадянина України. Заявник продовжувала проживати з недіючим на теперішній час паспортом громадянина колишнього СРСР. В силу скрутного матеріального стану, військового конфлікту на сході України, заявник не мала змоги звернутись до міграційної служби щодо обміну паспорту. Крім того, в неї не було свідоцтво про народження у зв`язку з його втратою. 11.06.2021 року із заявником було підписано договір № 01-394/2021 про надання безкоштовно правової допомоги адвокатом. Завдяки цьому, 27.07.2021 року на ім`я заявника, було отримано дублікат свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . Зібравши необхідні документи, керуючись ст.З Закону України «Про громадянство України» та «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.01.2001 року №215, заявник 21.10.2021 року звернулась до представників Апостолівського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою щодо отримання паспорту громадянина України. 26.10.2021 року Апостолівським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області за № 1240-1529/1240-21 від 26.10.2021 було надано відмову. Окрім цього, відповідно до записів у трудовій книжці, заявник 26 серпня 1968 року офіційно була прийнята учнем в сталепроволочний цех-1 ОСОБА_8 сталепроволочно- канатного заводу.Останній запис у трудовій книжці заявника датовано 01 березня 1994 року у зв`язку із звільненням за власним бажанням з підприємства. Тобто фактично, заявник 26 років працювала безперервно на одному підприємстві, після чого була звільнена на підставі Наказу № 296 від 17.03.1994 року.Тобто на момент проголошення України незалежною державою за станом на 24 серпня 1991 року, заявник постійно проживала на території України, що підтверджується офіційним документом. Разом з цим, на першій сторінці паспорту колишнього громадянина СРСР заявника, 07 жовтня 1992 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», що додатково підтверджує приналежність особи до громадянства України

Наразі, встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, є дуже важливим, оскільки в подальшому особа може отримати паспорт громадянина України. Крім того, вона є особою пенсійного віку, яка більше 26 років важкої праці на заводі заробила на соціальний захист з боку держави, однак у зв`язку з відсутністю документу, який посвідчує її особу, вона не може реалізувати своє право на пенсійне забезпечення.

Посилаючись на норми чинного законодавства ОСОБА_3 просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня1991 року включно.

Ухвалою суду від 10.01.2022 року за вказаною заявою відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Заявник в судове засідання не з`явилася, її інтереси в суді представляв представник.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Представник заінтересованої особи Апостолівського районного відділу Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України Черепанова Н.П. в судовому засіданні щодо задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення пояснила, що видати паспорт виходячи з наданих заявником документів не має можливості.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заяника, заінтересованої особи, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_9 (далі за текстом - заявник), народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харцизьк, Донецької області.

У 1968 році закінчила Харцизьку середню трудову політехнічну школу № 2 та отримала атестат про середню освіту. Цей факт підтверджується атестатом № 890949 від 25.08.1968 року.

В той період часу з 1954 року по 1976 рік, видача паспортів здійснювалась на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 21.10.1953 року, відповідно до «Положення про паспорта».

03.09.1977 року заявник уклала шлюбні відносини із громадянином ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змінила дівоче прізвище ( ОСОБА_6 ) на прізвище чоловіка ( ОСОБА_7 ).

Цей факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 03.09.1977 року.

Наразі оригінал втрачено, однак підтвердження зазначеного факту міститься на першій сторінці трудової книжки заявника, а також відміткою в паспорті громадянина СРСР зразка 1974 року.

28.08.1974 року Рада Міністрів СРСР за № 677 затвердила «Положення щодо паспортної системи в СРСР» та зобов`язала провести видачу паспортів нового зразку з 01.01.1976 року по 31.12.1981 рік включно.

На підставі чого, заявник звернулась до відділу внутрішніх справ Харцизького міськвиконкому Донецької області та отримала новий паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 від 09.04.1981 року.

Згідно інформації в паспорті, особа в період з 13.04.1981 року по 19.01.1984 року була зареєстрована в м. Харцизьк, Донецької області.

Свою трудову діяльність заявник розпочала з 1968 року на посаді учня в Харцизькому сталепроволочно-канатному заводі.

Згідно запису у трудовій книжці, ОСОБА_3 звільнилась з Харцизького сталепроволочно- канатного заводу 01.03.1994 року за власним бажанням, відповідно до Наказу № 296 від 17.03.1994 року.

В подальшому заявник, офіційно не працевлаштовувалась.

Більш свого життя ОСОБА_3 постійно мешкала в м. Харцизьк, Донецької області. За межі території України не виїжджала.

Так склалось, що заявник не звернулась своєчасно до міграційної служби, з питанням заміни паспорту старого зразка 1974 року на діючий паспорт громадянина України.

Заявник продовжувала проживати з недіючим на теперішній час паспортом громадянина колишнього СРСР.

В силу скрутного матеріального стану, військового конфлікту на сході України, заявник не мала змоги звернутись до міграційної служби щодо обміну паспорту.

Крім того, на момент опитування та проведення бесіди із заявником, в неї не було свідоцтво про народження у зв`язку з його втратою.

11.06.2021року із заявником було підписано договір № 01-394/2021 про надання безкоштовно правової допомоги адвокатом.

Завдяки цьому, 27.07.2021 року на ім`я заявника, було отримано дублікат свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Зібравши необхідні документи, керуючись ст.З Закону України «Про громадянство України» та «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.01.2001 року №215, заявник 21.10.2021 року звернулась до представників Апостолівського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою щодо отримання паспорту громадянина України.

26.10.2021року Апостолівським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області за № 1240-1529/1240-21 від 26.10.2021 було надано відмову посилаючи на наступне.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» в редакції від 18.01.2001 року громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом (13 листопада 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.01.2001 року № 215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку на вище вказані дати.

Крім того, відповідач посилається на те, що ОСОБА_3 отримувала паспорт громадянина колишнього СРСР в Харцизькому ВВС у м. Харцизьк, який на теперішній час немає можливості підтвердити.

Отже, керуючись цим, для встановлення належності до громадянства України відповідно до ст. З Закону заявнику необхідно, відповідно до п.8 Порядку надати за місцем реєстрації такі документи:

1.Заяву про встановлення належності до громадянства України;

2.Копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу ДМС про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

3.Судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, тільки після отримання відповідного рішення суду, проходження процедури встановлення належності до громадянства України, заявник матиме право надати документи щодо отримання паспорта громадянина України у вигляді Ю-картки.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення, яке необхідне йому для оформлення набуття громадянства України.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Підпунктом 1 ч.І ст.З Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ч.І ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, відповідно до ч. 1 ст. З Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності У країни (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадянами колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 23.08.1991 року або 13.11. 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 2 цієї статті встановлює засоби отримання цих доказів. До них відносяться письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків.

Одночасно ч.І ст.77 ЦПК України визначає належність доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст.77 ЦПК України зазначається, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.З ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.І ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, як було зазначено вище, відповідно до відмітки в паспорті громадянина колишнього СРСР на ім`я заявника, відомості щодо факту реєстрації місця проживання особи вказані за період з 13 квітня 1981 року до 19 січня 1984 року.

Окрім цього, відповідно до записів у трудовій книжці, заявник 26 серпня 1968 року офіційно була прийнята учнем в сталепроволочний цех-1 Харцизького сталепроволочно- канатного заводу.

Останній запис у трудовій книжці заявника датовано 01 березня 1994 року у зв`язку із звільненням за власним бажанням з підприємства. Тобто фактично, заявник 26 років працювала безперервно на одному підприємстві, після чого була звільнена на підставі Наказу № 296 від 17.03.1994 року.

Тобто на момент проголошення України незалежною державою за станом на 24 серпня 1991 року, заявник постійно проживала на території України, що підтверджується офіційним документом.

Разом з цим, на першій сторінці паспорту колишнього громадянина СРСР заявника, 07 жовтня 1992 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», що додатково підтверджує приналежність особи до громадянства України.

Наразі, встановлення факту постійного проживання на території заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року, є дуже важливим, оскільки в подальшому особа може отримати паспорт громадянина України. Крім того, вона є особою пенсійного віку, яка більше 26 років важкої праці на заводі заробила на соціальний захист з боку держави, однак у зв`язку з відсутністю документу, який посвідчує її особу, вона не може реалізувати своє право на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи - про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 3 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст.316 ЦПК України заявник має право звернутися до суду за місцем свого проживання з заявою про встановлення факту проживання на території України, оскільки цей факт необхідний їй для підтвердження належності до громадянства України та подальшого отримання паспорту.

Зараз, заявник постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Цей факт підтверджується довідкою Виконавчого комітету Апостолівської міської ради № 729 від 30.12.2021 року.

Факт постійного проживання ОСОБА_3 на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року, за встановленням якого звернувся заявник, має юридичне значення, необхідний для вирішення питання належності до громадянства України та отримання паспорту, даний факт інакше як у судовому порядку не може бути встановлено, а тому суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення вимог заявника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 259, 263, 264, 265, 268, 315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Харцизьк, Донецької області, на території України станом на 24.08.1991 року

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Дніпровський апеляційний суд через Апостолівський районний суд протягом 30 днів з дня складення повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення скласти протягом 5 днів.

СуддяН. В. Хоруженко