ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1521/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/1292/21 Категорія: 304090000 Черненка В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

розглянувши у порядку письмовогопозовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

31 грудня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 13 квітня 2013 року, згідно якої отримав кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 39000,00 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач належним чином договір не виконував, у зв`язку з чим, станом на 07 грудня 2021 року, має заборгованість у сумі 43294,91 гривень, з яких: 36973,66 гривень заборгованість за тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 36973,66 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 6321,25 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 0,00 гривень нарахована пеня; 0,00 гривень нараховано комісії.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 43294 гривні 91 копійка та судові витрати.

Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 21022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що у Анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні дані щодо розміру кредитного ліміту, яким користувався ОСОБА_1 та який був обумовлений сторонами, при укладенні вказаного договору. Тобто, сама сума отриманого відповідачем кредиту, позивачем не підтверджена.

Проте, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 користувався певним кредитним лімітом (карткою) та вчиняв дії щодо сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Суд вказав, що як вбачається із розрахунків заборгованості, починаючи з 01 жовтня 2015 року по 12 вересня 2021 року ОСОБА_1 фактично отримав 373648 гривень 40 копійок, а з 24 червня 2015 року по 30 червня 2021 року здійснив погашення фактично отриманих коштів в загальному розмірі 410915 гривень 90 копійок, тому, враховуючи кредитний ліміт, зазначений банком в довідці у розмірі 39000,00 гривень (найбільший розмір), вимога банку до останнього про стягнення заборгованості за тілом кредиту є безпідставною та до задоволення не підлягає.

Також суд визначив, що оскільки, позивач не довів правомірності своїх вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, в задоволенні позову в іншій частині також, слід відмовити в зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу і просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що позивачем надано належні докази укладення між сторонами кредитного договору, у виписці про рух коштів прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отриманих ним коштів через банкомати, а отже і отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Зазначає, що користуючись протягом тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу, відповідач відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України фактично погоджувався з умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли на момент укладення договору, так і після внесення до них змін шляхом прийняття нових редакцій Умов та правил, а також Тарифів.

Стверджує, що відповідач добре усвідомлював умови кредитування та підтверджував власними активними діями взяті на себе зобов`язання, оскільки станом на 15 вересня 2019 року у відповідача була відсутня заборгованість у зв`язку з її повним погашенням. Однак, починаючи з 16 вересня 2019 року відповідач активно використовуючи кредитні кошти, не вносив своєчасно платежі за кредитом, у зв`язку із чим виникла заборгованість.

Вказує, що суд не врахував, що за період з 16 вересня 2019 року по 07 грудня 2021 року відповідачем використано кредитні кошти у загальному розмірі 94435,09 грн, а на погашення в цей період внесено лише 80045,78 грн.

Вважає, що відсутні підстави вважати укладений між сторонами договір безоплатним, тому якщо суд вважав, що сторонами не визначено розмір процентної ставки за кредитом, він повинен був застосувати положення статті 1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентної ставки на рівні облікової ставки НБУ.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» договору б/н від 13 квітня 2013 року, ОСОБА_1 отримав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт станом на 13 квітня 2013 року становив 300 гривень, 26 лютого 2020 року збільшився до 39000 гривень, а 26 листопада 2020 року зменшився до 0.

Договір був укладений, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, з отриманням платіжних карток № НОМЕР_1 , яка була відкрита 13 квітня 2013 року терміном дії 08/19, № НОМЕР_2 , яка була відкрита 29 вересня 2015 року терміном дії 08/19, № НОМЕР_3 , яка була відкрита 27 липня 2018 року терміном дії 12/21, № НОМЕР_4 , яка була відкрита 02 січня 2019 року терміном дії 10/22, № НОМЕР_5 , яка була відкрита 29 листопада 2019 року терміном дії 05/23.

У Анкеті-заяві зазначено, що клієнт згоден, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» становлять договір банківського обслуговування.

Також, у даній Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг отримати шляхом самостійного роздрукування з сайту http://privatbank.ua. Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua. Зобов`язується виконувати вимоги Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

Крім того, заява містить персональні дані відповідача, контактну інформацію, дату та його підпис.

До Анкети-заяви банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD» та копія документу (без назви), в якому зазначені терміни та поняття, права та обов`язки клієнта, права та обов`язки банку, умови кредитування та інше, що, на думку суду, є витягом з Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до наданих банком розрахунків заборгованості, відповідач станом на 07 грудня 2021 року, має заборгованість у сумі 43294,91 гривень, з яких: 36973,66 гривень заборгованість за тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 36973,66 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 6321,25 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 0,00 гривень нарахована пеня; 0,00 гривень нараховано комісії.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено суму отриманого кредиту, оскільки її розмір не вказано у анкеті-заяві. При цьому суд врахував, що матеріалами справи доведено, що відповідач користувався кредитними коштами, однак, сума повернутих коштів перевищує суму отриманих боржником коштів.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду.

Так, згідно із розрахунком заборгованості, а також випискою по картковому рахунку відповідача, останній користувався кредитними коштами та здійснював повернення таких коштів на свій картковий рахунок.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивачем додано до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг, однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і Правила узгоджені з відповідачем при підписанні заяви від 14 січня 2010 року, тому судом першої інстанції відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, обґрунтовано не взято до уваги умови кредитування, викладені у наданих позивачем Умовах і Правилах надання банківських послуг.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підписана відповідачем ОСОБА_1 . Анкета-заява від 13 квітня 2013 року, як правильно визначено судом, не містить суму кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки та інші істотні умови кредитного договору.

Водночас із наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що відповідач постійно користувався кредитними коштами та здійснював часткове погашення заборгованості.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованість за тілом кредиту (фактично отриманими коштами) становить 36973,66 гривень.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції при розрахунку отриманих та повернутих ОСОБА_1 коштів порядку зарахування коштів на погашення кредитної заборгованості, передбаченого статтею 534 ЦК України.

Так, статтею 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Судом першої інстанції не враховано, що хоча позивачем не доведено узгодження із відповідачем всіх умов кредитування (процентну ставку, розмір комісії тощо), однак, відповідач ОСОБА_1 здійснював погашення кредитної заборгованості та жодних заперечень з цього приводу не заявляв.

Доказів заперечення визначеної позивачем заборгованості за тілом кредиту матеріали справи не містять, а тому розрахунок суду щодо перевищення суми повернутих відповідачем коштів над сумою отриманих кредитних коштів є помилковим.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про надання позивачем належних доказів наявності у відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 36973,66 гривень, яка підлягає до стягнення на користь позивача.

Разом з тим колегія суддів не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитом в розмірі 6321,25 гривень, оскільки як правильно встановлено судом першої інстанції, доказів узгодження між сторонами розміру процентної ставки матеріали справи не містять, а тому ці позовні вимоги не доведено позивачем належним чином.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд зобов`язаний самостійно визначити розмір відсотків за кредитним договором у розмірі, встановленому частиною 1 статті 1048 ЦК України, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду із даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача відсотки за кредитним договором, передбачені умовами договору, а не законом (на рівні облікової ставки НБУ).

Підставами пред`явленого позову Банк вказував саме умови договору, а не встановлений законом розмір відсоткової ставки.

У зв`язку із наведеним у суду відсутні підстави самостійно визначати підстави пред`явленого позову, зокрема, який розмір процентної ставки слід застосувати до спірних правовідносин (встановлений договором чи законом) та здійснювати відповідний розрахунок. Суд може застосувати відповідну норму закону для ефективного способу захисту порушеного права позивача, визначеного у позові, однак, підстави пред`явлених позовних вимог визначаються лише позивачем.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність застосування під час розгляду справи правових позицій Верховного Суду, викладених за результатами розгляду справ № 205/2825/18, № 588/62/18, 331/4560/19 тощо, колегія суддів відхиляє, оскільки правовідносини та докази, надані сторонами, у вказаних скаржником справах та у справі, що переглядається, є різними, а витяги із вказаних судових рішень, викладені позивачем в апеляційній скарзі, у контексті повного тексту постанови не спростовують висновків апеляційного суду щодо відсутності підстав для стягнення визначеного позивачем розміру відсотків за користування кредитом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з?ясуванні обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, тому апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредитом, та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення цих вимог і стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 13 квітня 2013 року станом на 07 грудня 2021 року в розмірі 36973,66 грн. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 6321,25 грн слід залишити без змін.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв?язку із частковим задоволенням позовних та апеляційних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст. 141 ЦПК України слід розподілити судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2270 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн., а всього 5675 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено на 85 %, із відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 4823,75 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2022 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредитом. Прийняти у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 13 квітня 2013 року станом на 07 грудня 2021 року в розмірі 36973 гривні 66 коп.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором б/н від 13 квітня 2013 року станом на 07 грудня 2021 року в розмірі 6321 гривні 25 коп. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»судові витрати в розмірі 4823 гривні 75 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у цивільному процесуальному кодексі України.

Судді