Номер провадження: 22-ц/813/3775/22
Справа № 523/9425/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг», ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Одеська міська рада, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, в подальшому подала заяву про збільшення позовних вимог (т.1, а.с.46) та просила: визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46716634 від 03.05.2019 року 14:33:45, державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг», Одеської області; визнати недійсними два договори купівлі-продажу від 20.06.2019 року, реєстраційні номери 1146 та 1147 посвідчені приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною, згідно яких ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила по 1/2 частки житловий будинок АДРЕСА_1 (т.1, а.с.2-9).

14 червня 2021 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг», ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Одеська міська рада, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договорів купівлі-продажу недійсними задоволено. Визнано незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг», Одеської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу). Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20.06.2019 року, реєстраційний номер 1146 посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про придбання 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі якого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20.06.2019 року, реєстраційний номер 1147 посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про придбання 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі якого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т.2, а.с.227-235).

23 липня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року. Апелянт наголошує, що скасування державної реєстрації прав допускається лише з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, однак, апелянт вважає, що такі позовні вимоги ОСОБА_4 не заявлялися, а рішення з цього приводу не приймалося. Тому, на думку апелянта, скасування рішення державного реєстратора не призводить до відновлення порушених прав ОСОБА_4 та не є підставою для припинення речових прав ОСОБА_2 . Апелянт наголошує, що ОСОБА_4 не є стороною договору купівлі-продажу, вона ніколи не була власником будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, а тому посилання на порушення її прав є недоречними. Крім того, апелянт зазначає, що відсутність у договорі кадастрового номеру земельної ділянки і її розміру не порушує прав ОСОБА_4 , оскільки договором не вирішувалось питання щодо земельної ділянки. Тому, апелянт вважає, що вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу недійним не підлягали задоволенню. Апелянт вважає, що судом не було встановлено порушення прав ОСОБА_4 виходячи з відсутності кадастрового номеру при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу. Також, судом не було залучено до участі в справі орган опіки та піклування Одеської міської ради на захист інтересів малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З урахуванням вказаного, апелянт просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі (т. 3, а.с. 1-8).

23 липня 2021 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку направлено апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року. Апелянт не погоджується з прийняти рішенням та вважає, що в зазначеному судовому рішенні не вбачається ознак протиправності дій державного реєстратора по реєстрації права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок. Апелянт зазначає, що рішення про реєстрацію права власності нерозривно пов`язане із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно із вказаним законом об`єкти будівництва (індивідуальні(садибні) житлові будинки, дачні будинки) збудовані у період до 05 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Також апелянт не погоджується з прийнятим рішенням в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.06.2019 року. Стосовно цього апелянт зазначає, що наслідком недійсності правочину повинно бути повернення сторін договору у попереднє становище, а саме повернення у власність ОСОБА_2 домоволодіння та повернення ОСОБА_1 сплачених грошових коштів. На основі зазначено апелянт вважає, що так як ОСОБА_4 не є стороною спірного договору то жодних законних прав чи інтересів у разі визнання правочину недійним у неї не виникне, а тому, на думку апелянта, ОСОБА_4 не має права вимагати встановлення недійсності правочину. З огляду на вказане, апелянт просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (т.2, а.с.238-243).

12.11.2021 ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . В своєму відзиві позивач зазначила, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків по суті спору та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 3, а.с. 61-66).

22.12.2021 ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому, також, зазначила, що апеляційна скарга є безпідставною, а суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті. Тому позивач просила залишити цю апеляційну скаргу без задоволення (т. 3, а.с. 82-87).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

21.11.2021 представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 просив відкласти розгляд справи на іншу дату в зв`язку з тим, що позивачка не має можливості та категорично не бажає приймати участь в справі в режимі відеоконференції (т. 3, а.с. 150-151).

23.11.2021 представник ОСОБА_1 адвокат Кудрік К.І. подав заяву, якою просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Також представник просив розглядати справу за відсутності апелянта та її представника.

Інші учасники провадження про час та порядок проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що сторони були забезпечені повним обсягом процесуальних прав на подання до суду клопотань, в тому числі про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, розгляд справи без участі сторін, пояснень по суті справи тощо. Разом з тим, в процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції сторони до суду не подавали. Справа знаходиться в провадженні апеляційного суду більше року. Апеляційний суд зауважує, що учасники провадження мають здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки відповідно до вимог процесуального законодавства, не допускати зловживання процесуальними правами та сприяти своєчасному та ефективному розгляду справи. Вказане безпосередньо стосується сторони, яка ініціювала судовий процес як на відповідній стадії (апеляційний розгляд), так і в цілому (звернення до суду з позовом).

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи по суті, оскільки в контексті ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та порядок розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а представник позивача не навів жодних поважних обставин, які б свідчили про неможливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції (враховуючи, що позивач користується професійною правовою допомогою) чи про необхідність явки до судового засідання (чим пояснювалася б категоричність небажання участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції), апеляційний суд вирішив розглядати справу за відсутності не приєднавшихся до відеоконференції учасників провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що:

державний реєстратор прийняв рішення у відсутність документів, передбачених ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 42 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, що підтверджується документами реєстраційної справи № 101 на житловий будинок АДРЕСА_1 ;

відповідач приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна посвідчила договори купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 20.06.2019, реєстраційні номери 1146 та 1147, у відсутність розміру та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з відчуженням житлового будинку;

вимоги про скасування договорів купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 20.06.2019 є похідними так як їх задоволення залежать від задоволення основної вимоги, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46716634 від 03.05.2019 14:33:45, державного реєстратора Мельник Т. І.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення відповідача державного реєстратора Мельник Т. І. є незаконним та таким, що суперечить актам цивільного законодавства України і порушує цивільні права позивача, що полягає у перешкодах здійснення права власності щодо належної їй на праві спільної сумісної власності 3/5 частки у вищевказаному житловому будинку, враховуючи, що продавець відповідач ОСОБА_2 набула право власності на 2/5 частки вищевказаного житлового будинку в незаконний спосіб, відповідно договори купівлі-продажу від 20.06.2019, реєстраційні номери 1146 та 1147, суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, крім того дані договори укладені в супереч вимогам статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України, а саме в них відсутні істотні умови, такі як розмір та кадастровий номер земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За ч. 4 цієї статті суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, звертає увагу на таке.

Фактичні обставини справ

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_4 є власником 3/5 (три п`ятих) частини житлового будинку АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Швидкою М. Г., що підтверджується: Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (т. 1, а. с. 12), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а. с. 12-14).

Житловий будинок з поштовою адресою АДРЕСА_3 якого на праві спільної часткової власності належить позивачу ОСОБА_4 та житловий будинок з поштовою адресою АДРЕСА_4 , право власності на який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_7 на підставі рішення державного реєстратора Мельник Т. І. індексний номер: 46716634 від 03.05.2019 року є одним об`єктом житлової нерухомості, тобто є одним будинком, який був поділений на частки в 3/5 та 2/5.

Державний реєстратор Мельник Т. І. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46716634 від 03.05.2019 14:33:45 на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про те, що власницею житлового будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 на підставі довідки № 3030119, виданої 22.04.2019 року, видавник: ТОВ «АБТІ» та технічного паспорту б/н, виданого 22.04.2019 року видавник: ТОВ «АБТІ». Вказані обставини, також, підтверджуються документами реєстраційної справи № 101 на житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 80-97).

20.06.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договори купівлі-продажу вказаного будинку, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною, реєстраційні номери: 1146 та 1147, згідно яких ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила по 1/2 частки житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 6-110).

Оцінка апеляційного суду

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно . Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Розділ ІV ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, на час проведення реєстрації на спірний житловий будинок, регламентує загальний порядок проведення державної реєстрації прав. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; тощо.

Розділ V цього ж Закону містить положення щодо особливості державної реєстрації прав. Зокрема, відповідно до ст. 31 Закону для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Відповідно до пункту 40 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції на час проведення реєстрації на спірний житловий будинок Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Відповідно до п. 42 цього ж Порядку Для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

За п. 43 Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Отже, з вище наведеного вбачається, що державна реєстрація на індивідуальний житловий будинок, що закінчений будівництвом до 05.08.1992 здійснюється документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 1127 з особливостями, визначеними законом.

Тобто, державна реєстрація на такі об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів (свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, рішення суду, договору, предметом якого є це нерухоме майно тощо), а також технічного паспорту та документу, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (або документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, виписки з погосподарської книги).

За обставинами даної справи державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок, документів, що посвідчують право на земельну ділянку, присвоєння адреси тощо) та лише на підставі технічного паспорту, складеного на ім`я ОСОБА_2 від 22.04.2019.

Отже, державним реєстратором була порушена процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, встановлена законом, в зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків по суті спору та виходив з того, що державна реєстрація була проведена у відсутність розміру та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з відчуженням житлового будинку, однак не звернув увагу на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, з огляду на що апеляційний суд доповнює оскаржуване рішення в частині мотивування.

Одночасно, як вбачається з матеріалів справи, 2/5 спірного житлового будинку належали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується: - технічним паспортом на житловий будинок за адресою Латвійський узвіз провулок 3 Наявний 12/1 від 13.04.1988 року; - технічним паспортом на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 від 22.09.2016 року; - технічним паспортом на житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 , від 22.04.2019 року; - документами інвентаризаційної справи житлового будинку АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 15-17, 18-20, 88-90, 99-148).

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження того, що вказані 2/5 житлового будинку перейшли у власність ОСОБА_2 (договір купівлі-продажу, дарування, довічного утримання, свідоцтво про право на спадщину тощо) матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались. Більш того, в процесі розгляду справи Одеська міська рада подала заяву про залучення до участі в справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в якій зазначила, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 523/4981/20 за позовом ОМР до ОСОБА_4 про визнання спадщини відумерлою, після смерті ОСОБА_8 та визнання права власності на нерухоме майно (т. 1, а.с. 212-214,215-218,219).

Крім цього, в процесі розгляду справи 24.12.2021 до апеляційного суду звернулись ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з апеляційною скаргою на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.06.2019 про накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 (т. 1, а.с. 38). Свої вимоги апелянти обгрунтовували тим, що проживають в зазначеному будинку з 1964 року, народились та зареєстровані в ньому. Апелянти надали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.12.2021, з якої вбачається, що ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 звернулись до нотаріуса з заявами про оформлення спадщини, яка залишилась після ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що на вказаний будинок накладено арешт: власник ОСОБА_1 , на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 25.06.2019 в інтересах ОСОБА_4 .

Отже, як було вище зазначено, житловий будинок, 3/5 частин якого на праві спільної часткової власності належить позивачу ОСОБА_4 та 2/5 частин якого було зареєстровано за ОСОБА_7 є одним і тим самим житловим будинком, який знаходиться за поштовою адресою АДРЕСА_6 . Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 посилалась на те, що в зв`язку з реєстрацією за ОСОБА_2 права власності на будинок по будинку АДРЕСА_1 перестали існувати 2/5 частки будинку, а тому рішення державного реєстратора порушує права ОСОБА_4 на здійснення спільної часткової власності, зокрема позивач позбавлена права на виділення в натурі в законний спосіб належної їй частки на праві приватної власності, а так само отримання згоди іншого співвласника 2/5 частини будинку при будь-яких правовідносинах щодо спільної часткової власності.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд зауважує, що 3/5 частин вказаного житлового будинку зареєстровано за ОСОБА_4 21.10.2016. Державна реєстрація права власності на 2/5 частин цього будинку як окремого житлового будинку з розміром частки 1/1 без отримання згоди співвласника, виділення будинку в натурі під окремою поштовою адресою тощо та його подальше відчуження безпосередньо стосується прав ОСОБА_4 та впливає на здійснення нею своїх прав та законних інтересів як власника 3/5 частин житлового будинку, оскільки прямо взаємопов`язано з порядком експлуатація спільного будинку. Тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Щодо інших доводів апелянта, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України доповнює оскаржуване рішення в частині мотивування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року змінити в частині мотивування (доповнити). В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький