справа № 208/2150/22
№ провадження 2/208/1444/22
29 листопада 2022 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:
Головуючого, судді - Івченко Т.П.
За участю: секретаря судового засідання Оніщук Д.Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Заводський районний відділ у м.Кам`янське Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України «про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням»,
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Заводський районний відділ у м.Кам`янське Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України «про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням».
Згідно до позовних вимог позивач просить:
-визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку у зазначеній квартирі.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вона є власницею ОСОБА_1 , і її донька ОСОБА_5 , в рівних частках, тобто по 1/2 частці, є мають спільну часткову власність на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татарець Т.К., зареєстрованого в реєстрі за № 2793.
Відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідно її донькою та онукою, які з 2010 року забрав свою дитину виїхала на постійне місце проживання у Ліванську Республіку до свого чоловіка, та батька дитини, - Діб Вісама.
Особистих речей відповідачів у квартирі не мається, комунальні послуги за свою реєстрацію у житлі не сплачують, квартирою не користуються більше одинадцяти років.
А тому, реєстрація відповідачів за належним, в тому числі позивачу майном, покладає надмірний тягар по його утриманню, обмежує її як співвласника майна на вільне розпорядження майном.
На підставі зазначеного, просить задовольнити вимоги вцілому, проти заочного рішення не заперечує.
2. Позиція відповідача.
Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлені згідно до вимог ст.130 ЦПК України, як шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, так і через оголошення на сайті судова влада. В судові засідання не прибували, заяв та клопотань не подавали, причину неявки суду не повідомляли, також відзиву на позов, чи зустрічний позов відповідачами не подано.
3. Позиція третіх осіб, без самостійних вимог щодо предмету спору.
ОСОБА_4 заперечень щодо позову не подавала, заяв і клопотань не долучала.
Відділ у місті Кам`янському Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області будучи належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника.
4. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи.
11 травня 2022 року надійшла позовна заява до провадження суду.
24 травня 2022 року отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, реєстрація особи не підтверджена, в той же час, згідно до Довідки про склад сім`ї виданої ОКБК «Весна» від 05 травня 2022 року, підтверджено реєстрацію ОСОБА_3 , за вказаною адресою.
Ухвалою від 20 червня 2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.
29 листопада 2023 року ухвалено про заочний розгляд справи.
Сторони в судове засідання не прибути, позивачем подано заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, і проти заочного розгляду не заперечувалося.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
5. Фактичні обставини встановлені судом.
Квартира АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татарець Т.К., зареєстрованого в реєстрі за № 2793, є спільною частковою власністю позивача ОСОБА_1 і 3-ої особи ОСОБА_4 , що підтверджено копією договору (а.с. 18).
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою квартира АДРЕСА_1 , з 15 серпня 2003 року, щодо підтверджено довідкою про склад сім`ї виданлої ЖБК «Весна» від 28 грудня 2021 року (а.с. 19).
Відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно до комісійного акту складеного Головою ЖБК «Весна» від 26 грудня 2021 року (а.с. 20), не проживають за адресою квартира АДРЕСА_1 , починаючи з січня 2010 року і по час складання акту.
6. Правові норми законодавства застосовані судом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати усунення будь-яких порушень права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
У відповідності до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року за відсутності поважних причин у мешканця житла щодо його постійного не проживання за місцем знаходження житла він може бути визнаний судом, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що вищезазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
7. Висновки та мотиви прийнятого рішення.
Спір що виник між позивачем та відповідачами підлягає врегулюванню згідно до ЦК України, так як житло є приватною власністю позивача, а відповідачі є членами родини позивача.
Факт того, що на час звернення до суду із позовом та на час розгляду справи по суті, у зазначеній квартирі зареєстровано відповідачів, встановлено судом на підставі фактичних даних заявлених позивачем, і акту про не проживання, за наслідком комісійного обстеження квартири та підтвердження заявленого факту сусідами.
Судом враховується, що квартира АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татарець Т.К., зареєстрованого в реєстрі за № 2793, належить в рівних частках ОСОБА_1 і ОСОБА_5 ..
По відношенню до позивача ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою позивача, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є онукою позивача.
Як встановлено судом, та підтверджено належними та допустимими доказами відповідачі за адресою реєстрації не проживають з 2010 року, докази того, що їм чиниться перешкода у проживання в житлі, на час розгляду справи відсутні.
Як заявлено позивачем, відповідачі з 2010 року виїхали за межи України у Ліванську Республіку за місцем проживання Діб Вісама, який є чоловіком ОСОБА_2 , і батьком ОСОБА_3 .
Згідно до позиції позивача, відповідачі за власним рішенням залишили належне позивачу житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 , а тому наявні підстави для застосування приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України, якою передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зняття з реєстрації місця проживання (перебування) здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) (пункт 3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад".
Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
А тому позовні вимоги, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )»
«Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)».
8. Судові витрати.
Щодо стягнення судових витрат, то позивач є особою, який має інвалідність третьої групи, а тому згідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є особою, звільненою від сплати судового збору. А тому зазначені витрати не стягуються із позивача.
Керуючись ст. ст. 2-15, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 289 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Заводський районний відділ у м.Кам`янське Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України «про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням» - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
відповідач ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
відповідач ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
третя особа ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
третя особа Заводський районний відділ у м.Кам`янське Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України, юридична адреса реєстрації область Дніпропетровська, місто Кам`янське, вулиця Йосипа Манаєнкова, будинок № 10 А.
Повний текст судового рішення складений 05 грудня 2022 року.
Суддя Івченко Т. П.