РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Лєдньова Д.М.,

секретаря - Вольської К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, повернення безпідставно стягнутих грошових сум,-

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що 22.02.2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

На час звернення із позовом учасники проживають окремо, при цьому, спільна дитина сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає спільно із батьком з березня 2020 року.

Позивач зауважує, що, отримуючи на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва аліменти на утримання дитини, відповідач не несе будь-яких матеріальних витрат на доньку.

Цивільний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, який перебуває у провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області, по суті не вирішено, ухвалою відповідного суду про забезпечення позову ОСОБА_2 забезпечено можливість періодичного безперешкодного спілкування із дитиною.

Крім наведеного, Богунським районним судом м. Житомира видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини доходів, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.06.2020 року.

Вказуючи на сукупність даних, які підтверджують проживання дитини із батьком протягом періоду з березня 2020 року, позивач обумовлює необхідність поєднання таких фактів із правом на отримання аліментів і, як взаємопов`язане з попереднім - неможливість отримання аліментів як матеріальної допомоги спеціального використання тим з батьків, з ким дитина не проживає, та просить зняти з ОСОБА_1 обов`язок сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , який покладено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року, стягнути з ОСОБА_2 розмір аліментів, сплачених ОСОБА_1 в сумі 2500,00 грн. щомісяця на виконання даного рішення суду, починаючи з 04.03.2020 року або з дня подачі позову від 05.10.2020 року про припинення стягнення аліментів.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що після розірвання шлюбу неповнолітня ОСОБА_4 залишилась проживати спільно із матір`ю.

На утримання дитини відповідач отримувала аліменти, розмір яких визначено рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 06.02.2019 року, яке залишено без змін постановою суду касаційної інстанції від 25.09.2019 року.

Внаслідок неприязних відносин між сторонами та виникнення спору щодо порядку участі у вихованні дитини розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 .

В 2019 році ОСОБА_2 звернулась із позовом про визначення місця проживання дитини, який перебуває на розгляді у Васильківському районному суді Київської області.

В подальшому, 04.03.2020 року позивач, без відома та згоди відповідача, самовільно забрав дитину, яка на відповідний момент залишалась вдома разом із дідусем.

Відповідач звертає увагу на тому, що спір про визначення місця проживання дитини перебуває на розгляді в суді, а державні органи не можуть встановити місце перебування позивача із донькою.

З огляду на викладене, сторона просить відмовити у задоволені позову.

В судовому засіданні представники позивача, представник відповідача підтримали власні вимоги та заперечення з підстав, наведених у письмових заявах по суті спору.

Судом встановлено наступні обставини.

Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 22.02.2017 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб.

Сторони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь на утримання дитини ОСОБА_4 , в розмірі 2500,00 грн., починаючи з 20.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Між сторонами виник спір, пов`заний із добросовісністю отримання аліментів, поверненням безпідставно набутих грошових сум як виплат відповідного призначення.

На час розгляду справи сторони не заперечують, що дитина ОСОБА_4 не проживає спільно із матір`ю протягом періоду з 04.03.2020 року.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За положеннями ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З обставин виниклого спору слідує, що в умову необхідності припинення обов`язку сплачувати аліменти позивачем покладається фактична зміна місця проживання дитини.

Надаючи системний аналіз положенням ст.ст. 180-181 СК України, суд підтверджує, що право на стягнення аліментів як категорії матеріальної допомоги спеціального спрямування, тобто як забезпечення неповнолітньої дитини, пов`язується з фактом проживання дитини з тим із батьків, хто безпосередньо, володіючи даними про побутові та соціальні повсякденні потреби дитини, здійснює спрямоване використання коштів, отриманих, в тому числі, як аліменти.

Дійсно, окреме проживання від дитини, позабавляють розумного сенсу на утримання відповідної матеріальної допомоги.

При цьому, при вирішенні питання про отримання аліментів, або припинення обов`язку їх сплати, слід виходити не лише з формальних відомостей про місце проживання дитини на певний період, а надавати оцінку загальним взаємопов`язаним ознакам, що виявляють собою відповідні категорії утримувача аліментів, платника.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про необхідність продовження визначення позивача по справі як платника аліментів.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Положеннями ч.1 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З наданих суд пояснень, які визнаються учасниками, матеріалів справи слідує, що між позивачем та відповідачем протягом періоду після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів виникають суперечки з приводу участі у вихованні дитини, визначення її місця проживання.

Як зазначалось вище, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини в розмірі 2500,00 грн. щомісяця, постановою суду касаційної інстанції від 25.09.2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Висновки судів, наведені при розгляді відповідної справи, вказують на запереченнях ОСОБА_1 як відповідача в межах спору щодо розміру аліментів.

При цьому, при вирішенні питання про стягнення аліментів суди виходили з підтвердженого факту місця проживання дитини - а саме із матір`ю, що розцінюється судом при розгляді даного позову як погоджене між батьками місце постійного проживання дитини у відповідний період. Підстави зміни приживання дитини в подальшому, в розрізі спору між сторонами, не характеризуються за рівнем законності, узгодженості та юридичної визначеності ознаками відносної стабільності місця приживання дитини як критерію припинення обов`язку сплати аліментів.

Матеріли справи містять постанову про закриття кримінального провадження, відповідно до якої досудовим розслідуванням встановлено, що 04.03.2020 року до Дніпровського УП ГУНП у м.Києві надійшла заява ОСОБА_2 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 04.03.2020 року близько 13-00 год. забрав їх спільну малолітню дитину - ОСОБА_4 , на звя`зок не виходить.

У свій постанові по справі № 904/2979/20 Верховний Суд зробив висновок, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом.

При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу. Про це зазначив Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду при розгляді справи.

Зловживання правом не повинно призводити до того, що особа втрачає усіляку можливість свого судового захисту. Суд лише повинен не дати особі досягти того, що вона прагне досягти зловживальницькою дією, зберігаючи розумний баланс інтересів учасників господарських відносин.

Згідно з частиною першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2020 року та від 23.04.2020 року відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів за заявою ОСОБА_1 , суд не вбачає за можливе визнати факт винесення Богунським районним судом м.Житомира наказу про стягнення аліментів на користь позивача, за умови наявності іншого первісного судового рішення про стягнення аліментів на користь відповідача, як безумовне підтвердження відомостей про постійне проживання малолітньої дитини із батьком, здійснення піклування саме з боку такої особи.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимог про припинення обов`язку сплачувати аліменти.

З приводу вимоги про стягнення сплачених протягом періоду з 03.04.2020 року на користь відповідача аліментів, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Дії відповідача не свідчать про будь-яку ознаку недобросовісності як набувача, а тому підставі для задоволення таких вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, повернення безпідставно стягнутих грошових сумм.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде виготовлено 20.05.2022 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов