ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 711/8123/21
Провадження № 22-ц/821/1523/22
категорія: 308030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря: Мунтян К. С.,

учасники справи:

позивач - Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат»,

відповідач ОСОБА_1 , яка діє від себе та неповнолітнього сина ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Дочірнє Підприємство «Ремонтно експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Березенко Євгена Анатолійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» до ОСОБА_1 , яка діє від себе та неповнолітнього сина ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Дочірнє Підприємство «Ремонтно експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, у складі головуючого судді Казидуб О. Г., повний текст рішення складено 22 вересня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ПАТ «Черкаський шовковий комбінат» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , яка діє від себе та неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, ДП «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Свої вимоги мотивувало тим, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 01.12.1993 КП № 226, посвідченого нотаріусом Першої державної нотаріальної контори м. Черкаси за реєстровим № 3-5951 та акту приймання-передачі майна цілісного майнового комплексу підприємства «Черкаський шовковий комбінат» від 09.02.1994, ФДМУ видано ПАТ «Черкаський шовковий комбінат» свідоцтво про власність цілісного майнового комплексу, до складу якого включено гуртожитки за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 .

Зазначає, що 01 листопада 2013 року між ПАТ «ЧШК» (Орендодавець) та ДП «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПАТ «ЧШК» (Орендар) укладено Договір оренди № 143.

Згідно п. 1.1 Договору оренди № 143 від 01.11.2013 року орендодавець, який являється власником, передав, а орендар прийняв в оренду житлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 .

З 26 квітня 2000 року ОСОБА_3 (в 2012 році змінила прізвище на ОСОБА_4 ) та з 28 листопада 2012 року її син ОСОБА_2 зареєстровані в кімнаті АДРЕСА_5 .

Факт реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в кімнаті АДРЕСА_5 підтверджується копіями картки реєстрації особи (Форма А та адресної карти (Форма 17) вищевказаних осіб, які долучені до даного позову.

Згідно Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які затверджені постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 до створення реєстру територіальної громади картотеки з питань реєстрації осіб, які передані відповідному органу реєстрації, ДМС, житлово-експлуатаційними організаціями та іншими підприємствами, установами та організаціями, що забезпечували ведення картотек з питань реєстрації фізичних осіб, підтримуються в актуальному стані за карткою реєстрації особи та адресною карткою особи за відповідними формами згідно з додатками 4 та 5.

Вказує, що на даний час у м. Черкаси не створена комісія з приймання-передачі картотек реєстраційного обліку місця проживання/перебування фізичних осіб. До відома позивача та ДП «РЕУ ЧШК ПрАТ «ЧШК» не доводили жодного розпорядчого акту щодо створення відповідної комісії та затвердження її персонального складу, а тому, картки реєстрації особи (Ф-16) та адресні картки (Ф-17) громадян, які виявили намір змінити реєстрацію місця проживання та які мешкають в гуртожитках, власником яких являється ПрАТ «ЧШК», на даний час не передані до управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, а зберігаються в ДП «РЕУ «ЧШК» ПрАТ «ЧШК».

ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 в кімнаті АДРЕСА_5 не проживають з 2015 року. Вони не користуються даною кімнатою і на даний час. Перешкод у користуванні кімнатою їм ніхто не чинив. Будь-яких заяв до ПрАТ «ЧШК» як до власника житлового приміщення, до ДП «РЕУ ЧШК» ПрАТ «ЧШК» як орендаря даного житлового приміщення чи паспортного столу стосовно того, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 не проживатимуть в кімнаті з поважних причин чи прохання закріпити за ними спірне житло також немає.

Просить визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, кімнатою АДРЕСА_5 . Судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2022 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, кімнатою АДРЕСА_5 .

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» судовий збір в розмірі 2270 грн.

Рішення мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 , разом з неповнолітнім сином ОСОБА_2 , тривалий час, а саме з 2015 року, не проживають в кімнаті АДРЕСА_5 , перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням відповідачці ніким, зокрема позивачем, не чиняться, відтак, підстави для збереження за нею цього житлового приміщення відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Березенко Є. А. просив суд скасувати судове рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що жодних порушень договору найму житлового приміщення зі сторони відповідача не допускалося, а відтак будь-яких підстав у обмеженні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні кімнатою АДРЕСА_5 не існує.

Зазначає, що будь-якого іншого житла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають та кімната АДРЕСА_5 є єдиним їхнім місцем постійного проживання.

Вказує, що будь-яких фактичних даних чи будь-яких доказів факту проживання чи не проживання ОСОБА_1 з сином у кімнаті АДРЕСА_5 позивачем не надано.

Також, ОСОБА_1 має батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В силу численних захворювань та похилого віку батька, ОСОБА_1 змушена систематично навідуватись до нього та надавати йому необхідну допомогу та підтримку. Такі візити можуть бути досить тривалими у часі, зокрема кілька тижнів і навіть місяців.

29 листопада 2022 року від ДП «РЕУ ЧШК» ПрАТ «ЧШК» надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Березенка Є. А. в якому просило суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.09.2022 залишити без змін.

Зазначає, що не відповідає фактичним обставинам справи твердження представника відповідача про те, що з часу укладення договору найму жилого приміщення від 16.05.2007 по сьогоднішній день ОСОБА_1 постійно проживає у кімнаті АДРЕСА_5 із сином ОСОБА_2 .

Вказує, що відповідач не проживає у вищевказаній кімнаті із 2015 року по даний час. Перешкод їм у користуванні вказаною кімнатою ніхто не чинив. Будь-яких заяв до ПрАТ «ЧШК», як до власника житлового приміщення, до ДП «РЕУ ЧШК» ПрАТ «ЧШК», як орендаря від відповідача та її сина про те, що не проживатимуть в кімнаті із поважних причин чи прохання закріпити за ними спірне житло також не має.

29 листопада 2022 року від ПрАТ «ЧШК» також надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Березенка Є. А. в якому просило суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.09.2022 залишити без змін.

Вказує, що не відповідає фактичним обставинам справи твердження представника відповідача про те, що з часу укладення договору найму жилого приміщення від 16.05.2007 по сьогоднішній день ОСОБА_1 із сином ОСОБА_2 постійно проживає у кімнаті АДРЕСА_5 .

Наголошує, що відповідач не проживає у вищевказаній кімнаті із 2015 року по даний час. Перешкод їм у користуванні вказаною кімнатою ніхто не чинив. Будь-яких заяв до ПрАТ «ЧШК», як до власника житлового приміщення, до ДП «РЕУ ЧШК» ПрАТ «ЧШК» як орендаря від відповідача та її сина про те, що не проживатимуть в кімнаті із поважних причин чи прохання закріпити за ними спірне житло також не має.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

29.11.1993 між Фондом державного майна України, як продавцем та організацією орендарів орендної фірми «Черкаський шовковий комбінат», як покупцем укладений договір купівлі-продажу, за яким організація орендарів придбала державне майно цілісний майновий комплекс орендного підприємства «Черкаський шовковий комбінат». Вищевказаний договір купівлі-продажу від 01.12.1993 року КП № 226 посвідчено нотаріусом Першої державної нотаріальної контори м. Черкаси за реєстровим № 3-5951.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2017 року, яка набрала законної сили встановлено, що в ході приватизації, яка відбулась в 1993-1996 роках, гуртожиток з підвалом за адресою: АДРЕСА_6 включений до складу цілісного майнового комплексу та його вартість внесено до статутного фонду АТЗТ «Черкаський шовковий комбінат», яке було засноване згідно з рішенням загальних зборів від 16 березня 1994 року шляхом перетворення орендного підприємства «Черкаський шовковий комбінат».

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 5 червня 2013 року по справі № 22ц-793/954/13, яке набрало законної сили встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 29 листопада 1993 року № 3-5951, укладеного між Фондом державного майна України та організацією орендарів орендного підприємства «Черкаський шовковий комбінат», останній купив державне майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Черкаський шовковий комбінат», що знаходиться за адресою: 257536, м. Черкаси, вул. Енгельса, 170 і відповідно до договору оренди з Фондом державного майна України від 4 грудня 1992 року № Д-1660, було передане організації орендарів підприємства «Черкаський шовковий комбінат» в оренду з правом викупу. На підставі зазначеного договору купівлі-продажу останнім було приватизовано вказаний цілісний майновий комплекс (а.с. 55-59).

16.05.2007 між ОСОБА_3 та ДП «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПАТ «ЧШК» укладено Договір найму жилого приміщення (а.с. 48-50).

Розділом І Договору, який регламентує предмет договору, визначено, що управитель надає в тимчасове користування жиле приміщення з реєстрацією в будинку розташованому по АДРЕСА_7 , яке складається з 1 кімнати, загальною площею 24,8 кв. м, на 2 ліжко-місця, для проживання, а наймач оплачує використання найманого житла, згідно виставлених рахунків управителем (а.с. 48).

Згідно з п. 2.2.5 Договору найму, сторони домовились не заселяти сторонніх осіб до найманої кімнати без дозволу Управителя (а.с. 48).

В п. 5. Договору найму визначено, що він вступає в силу з моменту підписання. При цьому поле із строком дії договору є не заповненим.

Згідно з п. 5.6. Договору, при згоді сторін договір може бути пролонгований на такий же період, про що складається відповідна додаткова угода, яка являється невід`ємною частиною договору (а.с. 50).

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 21.06.2012, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 21.06.2012, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини ОСОБА_4 (а.с. 43).

Згідно з Формою А та адресною карткою (Форма 17), за адресою АДРЕСА_7 зареєстровані ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26.04.2020, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.11.2012 (а.с. 5).

Згідно з листом ПрАТ «ЧШК» від 13.01.2022, 01 листопада 2013 року між ПАТ «ЧШК» (Орендодавець) та ДП «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПАТ «ЧШК» (Орендар) укладено договір оренди № 143. Згідно наданої ДП РЕУ «ЧШК» інформації станом на 01.01.2022 відсутня заборгованість наймачів кімнати АДРЕСА_5 за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території. При цьому представниками ДП «РЕУ ЧШК» ПрАТ «ЧШК» зафіксований факт порушення наймачами кімнати АДРЕСА_5 вимог п. 2.2.5 Договору № 120 від 16.05.2007 найму жилого приміщення, а саме заселення сторонніх осіб до найманої кімнати без дозволу управителя (а.с. 90).

Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.11.2021, складеного представниками ДП «РЕУ ЧШК» ПрАТ «ЧШК» Свинарьовою Валентиною Володимирівною та ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_7 , починаючи з 2015 року фактично не проживає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зазначено, що за останні шість місяців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були відсутні, місце перебування невідоме. На підприємстві ПрАТ «ЧШК» ОСОБА_1 не працює. За житлово-комунальні послуги не платить. Заява на тимчасовий виїзд і залишення за собою житлового приміщення, в ДП «РЕУ-ЧШК» ПрАТ «ЧШК» відсутня. Даний акт підписаний представниками підприємства Свинарьовою В. В. та ОСОБА_8 , та мешканцями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с. 9).

Згідно з Актом про проживання особи від 08.09.2021 та Актом про проживання особи від 09.11.2021, в кімнаті АДРЕСА_5 проживає ОСОБА_11 , 1966 року народження, зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_12 , 1976 року народження, та її малолітнім сином 2010 року народження, з 2015 року. Дані акти підписані мешканцями кімнати АДРЕСА_8 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 7-8).

Службою у справах дітей Черкаської міської ради надано суду Акт обстеження умов проживання № 110 від 05 квітня 2022 року, складений головними спеціалістами служби у справах дітей Барабанщиковою Оленою Андріївною та ОСОБА_15 . В акті зазначено, що на даний час за адресою АДРЕСА_7 проживають ОСОБА_1 , разом з малолітнім сином, ОСОБА_2 . В кімнаті умови проживання задовільні, є дитячий диван та розкладний диван, письмовий стіл, шафа, тумбочка з телевізором. В кімнаті чисто і затишно, виділено окреме спальне місце для малолітнього та куточок для занять (а.с. 138-141).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повному обсязі, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

З матеріалів справи вбачається що ПрАТ «ЧШК», як власник гуртожитку за адресою АДРЕСА_9 , звертаючись в суд з даним позовом просило визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

За положеннями ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У ст. 405 ЦК України закріплено право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відтак за порівняльним аналізом ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено, що ПрАТ «ЧШК» є власником гуртожитку за адресою: АДРЕСА_9 , а тому має право на судовий захист в порядку ст. 391 ЦК України.

16.05.2007 між ОСОБА_3 та ДП «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПАТ «ЧШК» укладено Договір найму жилого приміщення.

Як вбачається з Договору від 16.05.2007, в п. 5.5 не зазначено на протязі якого терміну він діє.

Відповідно до п. 5.6. Договору, при згоді сторін договір може бути пролонгований на такий же період, про що складається відповідна додаткова угода, яка являється невід`ємною частиною договору.

При цьому ДП «РЕУ Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «ЧШК» та ОСОБА_1 додаткові угоди до договору найму жилого приміщення від 16.05.2007 не укладалися.

Згідно з Формою А та адресною карткою (Форма 17), за адресою АДРЕСА_7 зареєстровані ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26.04.2020, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.11.2012 (а.с. 5).

Вказаний договір найму, укладений між ПрАТ «ЧШК» та ОСОБА_1 є чинним, а ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 на законній підставі має право користування кімнатою АДРЕСА_5 .

Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що ПрАТ «ЧШК», як власник гуртожитку за адресою: АДРЕСА_9 , має право на судовий захист в порядку ст. 391 ЦК України.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що ч. 2 ст. 405 ЦК України не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки вказана норма регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, що не відповідає обставинам даної справи.

Таким чином, з огляду на сутність встановлених правовідносин висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин положень ст. 405 ЦК України є помилковим.

Щодо факту не проживання наймача ОСОБА_1 з сином у кімнаті АДРЕСА_5 , то слід зазначити наступне.

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

У п. 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Отже, при вирішенні справи про визнавання такою, що втратила право користування, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві.

Згідно з Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.11.2021, складеним представниками ДП «РЕУ ЧШК» ПрАТ «ЧШК» Свинарьовою Валентиною Володимирівною та ОСОБА_8 , Актом про проживання особи від 08.09.2021 та Актом про проживання особи від 09.11.2021, ОСОБА_1 не проживає у кімнаті АДРЕСА_5 з 2015 року. Крім того, до вказаної кімнати нею було вселено ОСОБА_11 , 1966 року народження, зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_12 , 1976 року народження, та її малолітнім сином 2010 року народження, з 2015 року. При цьому жодного дозволу в управителя на вказані дії взято не було, що є порушенням умов договору найму від 16.05.2007, зокрема п. 2.2.5., та підтверджується листом ПрАТ «ЧШК» від 13.01.2022.

Крім того, стороною відповідача до суду першої інстанції надавались заяви, написані від імені ОСОБА_16 та ОСОБА_12 в яких останні заперечували факт підписання ними Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.11.2021. Відповідні заяви були надані безпосередньо суду відповідачем, в судовому засіданні ОСОБА_16 , як свідок пояснила, що за час її проживання в кімнаті № 5, з 2017 по 20.03.2021, в кімнаті № 6 проживала не відповідач, а ОСОБА_11 , 1966 року народження, ОСОБА_12 , 1976 року народження, разом з малолітнім сином, 2010 року народження, які після її відселення в кімнати № НОМЕР_2 та по даний час також там проживають.

Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.11.2021 є належним доказом у справі.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що Акт обстеження умов проживання № 110 від 05 квітня 2022 року не береться до уваги, оскільки на даний час за адресою АДРЕСА_7 проживають ОСОБА_11 , 1966 року народження, ОСОБА_12 , 1976 р.н., разом з малолітнім сином, 2010 року народження. Крім того, даний Акт складений головними спеціалістами служби у справах дітей ОСОБА_17 та ОСОБА_15 за відсутності представників ДП «РЕУ ЧШК» ПрАТ «ЧШК».

Наголошуючи на відсутності в гуртожитку з поважних причин протягом тривалого часу, відповідач вказувала на необхідність догляду за батьком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте жодного доказу щодо необхідності постійного догляду та періодичного проживання з батьком у зв`язку із станом здоров`я останнього надано не було.

Крім того, відповідач жодного разу не повідомляла управителя про необхідність тимчасової відсутності в гуртожитку.

На ряду з цим, відповідачем було надано суду копію Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 21.06.2012, згідно до якого ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 21.06.2012, проте будь-яких даних про місце проживання чоловіка, наявності (відсутності) в нього житла надано не було.

Отже, установивши, що відповідач вселилася у спірну кімнату, надану згідно договору найму в тимчасове користування для проживання, на законних підставах, проживала у цьому житлі, проте тривалий час, а саме з 2015 року не проживає у спірному житлі без поважних причин більше шести місяців, хоча і сплачує комунальні послуги, проте, у порушення умов договору, зокрема п. 2.2.5., вселила в кімнату ОСОБА_11 , 1966 року народження, ОСОБА_12 , 1976 року народження, разом з малолітнім сином, 2010 року народження, а доказів поважності причин не проживання у спірному майні суду не надала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду та переоцінки висновків рішення суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина 2).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, проте помилився у мотивах, щодо застосування ч. 2 ст. 405 ЦК України у даних правовідносинах, рішення суду підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

У зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції змінено лише в частині мотивів, судові витрати необхідно залишити за сторонами.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Березенко Євгена Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко