Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/99/22
Провадження № 2/494/226/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 р. м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Лебединського С.Й.,

за участю секретаря судових засідань Авдєєвої С.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Ковтун Катерини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Березівської міської ради Одеської області «Про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини», -

в с т а н о в и в:

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом просив визначити йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 3 місяці з дня набрання законної сили рішення, оскільки причини пропуску строку є поважними.

На обґрунтування поданого позову позивач вказував, що є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , після смерті якого залишилась спадщина у виді земельної ділянки площею 6,650 га. Він, як син померлого є спадкоємцем першої черги, але до нотаріальної контори звернувся з пропуском встановленого законом строку. За таких обставин нотаріус роз`яснила йому необхідність звернення до суду із заявою про визначення додаткового строку. Позивач посилався на те, що причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними з огляду на те, що в дитинстві його батьки розлучились і його мати ОСОБА_3 разом із дітьми переїхала у Чернівецьку область, Кіцманський район, с. Борівці. З того часу він з батьком жодного разу не спілкувався, не бачився, так як не знав хто він, де мешкає, як з ним зв`язатися. При цьому мати ОСОБА_3 про батька ніколи не розповідала не зважаючи на його прохання. Після чергової розмови з матір`ю, щодо батька, та все ж таки розповіла йому хто він і де мешкає. Як тільки він дізнався хто його батько і де він мешкає він одразу приїхав до батька, але з`ясувалося, що той вже помер. Працівники сільської ради розказали йому, що у померлого не було дітей і дружини, показали місце поховання та віддали документи які залишились після смерті батька серед яких був державний акт на право приватної власності на землю.

Також, представник позивача просила провести судовий розгляд за відсутністю її та позивача, заявлені вимоги підтримала на підставах викладених у позові.

Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував, просив провести судовий розгляд за його відсутності, про що до суду була подана заява відповідного змісту.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що було зареєстровано Заставнівським Райбюро ЗАГС Чернівецької області 02 червня 1974 р., про що у книзі реєстрації актів про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 був зроблений а.з.№11. Його батьками були записані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Свідоцтво про народження НОМЕР_1 .

У неповнолітньому віці, коли позивачу було 10 років батьки розлучились і мати ОСОБА_3 , забравши позивача переїхала на постійне місце проживання у АДРЕСА_1 .

Мати позивача ОСОБА_3 , після переїзду, з його батьком більше не спілкувалась, хто його батько, де мешкає і як можна з ним зв`язатися не розповідала, не зважаючи на його прохання. Після чергової розмови він дізнався у матері про батька і одразу поїхав до нього, але з`ясувалось, що батько вже помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача ОСОБА_2 помер, про що 26 січня 2016 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області було складено відповідний актовий запис №44. Свідоцтво про смерть НОМЕР_2 .

Як свідчить з довідки від старости Березівської міської ради Одеської області від 26 листопада 2021 р. за №593 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 04 вересня 1999 р. до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований у АДРЕСА_2 . На день його смерті у даному житловому будинку була зареєстрована співмешканка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ..

Після смерті ОСОБА_1 залишилась спадщина у виді земельної ділянки площею 6,650 га, масив № НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 , що розташована на території Березівської міської (раніше Степанівська сільська рада) ради Березівського району Одеської області. Ділянка була видана на підставі рішення сесії ХХІІІ скликання Степанівської сільської ради народних депутатів Березівського району Одеської області №121-ХХІІІ від 30 липня 2001 р., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ОД №050842.

Як свідчить з відповіді в.о. завідуючої Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі спадкоємці померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , з завами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.

Вивчивши матеріали справи, у межах наданих доказів та доведення їхньої переконливості, суд дійшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій і такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Застосовуючи принципи Європейського суду з прав людини в межах правовідносин за даним спором суд звертає увагу на те, що змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

При цьому, слід зазначити, що одними із складових судової практики Європейського суду є принципи «пропорційності» та «верховенства права».

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом «верховенства права», який є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком.

Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року м. Київ, справа № 681/203/17-ц провадження № 61-26164св18.

Прецендентна практика ЄСПЛ містить також принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах:«Беєлер проти Італії», «Онер`Їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п.24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п.32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).

У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п.32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу.

Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця, і втрата спадкового майна буде для нього занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи.

Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами зазначеними у ст.ст.76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані дакази та аргументи є належними та допустими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про свого батька (хто він, де мешкає, як з ним зв`язатися) через дії матері по навмисному приховуванню цих відомостей є поважною причиною пропуску строку. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. В той же час факт необізнаності особи про наявність спадкового майна може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять.

Отже, зібрані у справі докази, їх належна оцінка, заслуговують на увагу, являються доведеними, та вказують на наявність підстав для задоволення позову про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, у зв`язку з чим суд вважає за можливе позивачу визначити додатковий строк, який буде достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст.10, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов адвоката Ковтун Катерини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Березівської міської ради Одеської області «Про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини» - задовольнити.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , визначити додатковий строк в 3 (три) місяці, з дня набрання законної сили рішення суду, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п.15 та підпункту 15.5 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя_________________________________________ -