ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2034/3226/2012 Номер провадження 22-ц/814/3169/22Головуючий у 1-й інстанції Бобко Т.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2020 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення 10 вересня 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У липні 2009 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, та в остаточній редакції просив ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №221783-CRED від 14 квітня 2008 року в розмірі 66 631,21 доларів США, що за курсом НБУ станом складає 1 879 000 гривень, звернути стягнення на будинок загальною площею 277,90 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 24 грудня 2007 року Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 грудня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідач ОСОБА_5 уклали кредитний договір 108285-SOGL. До кредитного договору було укладено договір про видачу траншу № 108285-CRED від 24 грудня 2007 року із сумою траншу 10 000 доларів США та договір про видачу траншу № 221783- CRED від 14 квітня 2008 року з сумою траншу 26 000 доларів США, які є невід`ємною частиною кредитного договору № 108285-SOGL від 24 грудня 2007 року. Також 11 квітня 2008 року було укладено угоду № 1 до кредитного договору № 108285-SOGL від 24 грудня 2007 року із загальною сумою кредиту у розмірі 36 000 доларів США. В порушення умов кредитного договору та діючого законодавства відповідач ОСОБА_4 не виконала свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 09 січня 2018 року має заборгованість 103 207,32 доларів США, яка складається із наступного: 21 011,28 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 82 196,04 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідач ОСОБА_1 24 грудня 2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 277,9 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 26 липня 2007 року, та земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, а саме житловий будинок.

02 жовтня 2017 року проведено незалежну оцінку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та визначено ринкову вартість об`єкта оцінки для продажу заставної нерухомості у розмірі 1 879 000 гривень.

Отже, заборгованість з кредитним договором з урахуванням висновку оцінки майна становить 66 631,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 січня 2018 року становить 1 879 000 гривень. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осбі лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель на надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація відповідачів в будинку є порушенням умов цивільно-правового договору та ст.629 ЦК України і зняття з реєстраційного обліку таких осіб є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбуватись на підставі рішення суду.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2012 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2011 року по справі №2-765/11 скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором задоволені.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року скасовано в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 277,9 кв.м, житловою площею 113,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а також в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та /або проживають у зазначеному будинку, та ухвалено новее рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; в іншій частині рішення суду не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12 квітня 2017 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, стверджується, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову, посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові ВП ВС від 29 травня 2019 року (справа № 310/11024/15), оскільки Банк уточнив позовні вимоги у 2018 році. На той час заявлений Банком спосіб захисту порушенного права відповідав сталій судовій практиці, зокрема узгоджувався із правовими висновками, викладеними у постанові ВСУ від 05 квітня 2017 року (справа № 6-3034цс16).

Зміна Верховним Судом своєї позиції щодо вирішення певних категорій справ не може бути підставою для відмови у захисті порушенного права.

У відзиві ОСОБА_1 , посилаючись на ч.4 ст.263 ЦПК України, ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», стверджує про необгрунтованість доводів апеляційної скарги та просить залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2020 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.11.2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.12.2020 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 02.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10 тис. доларів США зі сплатою 17 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 23 грудня 2010 року.

У забезпечення зобов`язань за договором кредиту 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір застави на належне їй майно, а саме: телевізор кольоровий SONY, діагональ «72», 2006 року випуску та холодильник Stinol, 2006 року випуску.

24 грудня 2007 року у забезпечення зобов`язань за договором кредиту між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якої є житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 277,9 кв.м, житловою площею 113,30 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві власності.

В результаті неналежного виконання ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором Банком нарахована заборгованість, яка станом на 09 січня 2018 року має заборгованість 103 207,32 доларів США, яка складається із наступного: 21 011,28 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 82 196,04 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12 квітня 2017 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року були скасовані з тих підстав, що суди в порушення вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» не вказали початкову ціну предмета іпотеки, яка визначається за правилами ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», виселяючи осіб, не з`ясували коло цих осіб та не залучили при цьому їх до участі у справі, тобто вирішили спір щодо невизначеного кола осіб, а також не з`ясували можливість виселення цих осіб, виходячи з вимог ч. 2 ст. 109 ЖК України.

Судом усунуті вищевказані недоліки, ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 12 квітня 2017 року виконана, зокрема: АТ КБ «ПриватБанк» проведено оцінку вартості іпотечного майна, про що наданий висновок про вартість майна ТОВ «Бізнеспартнери» від 02 жовтня 2017 року, звіт про оцінку майна ТОВ «Промексперт» від 02 вересня 2019 року, та висновок про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс» від 21 травня 2019 року; судом з`ясовано коло осіб, на права та обов`язки яких може вплинути рішення по справі, та залучено їх до участі у справі, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відмоляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторони договору іпотеки досягли домовленості про позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу останнім від власного імені предмета іпотеки будь-якій особі у будь-який спосіб, тому суд, керуючись висновком, викладеним у постанові ВП ВС від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15, визнав, що Банком обраний неналежний спосіб захисту.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна норма міститься у ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Наведені норми закону є безальтернативними і покладють на суд обов`язок при вирішенні спору керуватися актуальними правовими позиціями Верховного Суду і, у першу чергу, Великої Палати Верховного Суду. Тобто закон покладає саме на учасників справи ризики відступу, зміни, уточнення правових позицій Великою Палатою Верховного Суду, при цьому суд застосовує правові висновки касаційного суду, які чинні (не змінені, не відступлені і не уточнені) на час ухвалення рішення.

У справі № 310/11024/15, що переглянута Великою Палатою Верховного Суду, встановлені такі фактичні обставини.

Між банком і фізичною особою у забезпечення виконання останнім умов кредитного договору був укладений іпотечний договір, у якому сторони погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі іпотеки обидва передбачені частиною третьою статті 36 Закону способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем (пункт 4.7 договору іпотеки); звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі (пункт 4.8 договору іпотеки). У пункті 4.2 договору іпотеки сторони встановили, що у разі, якщо визначені цим договором та/або чинним законодавством заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі, іпотекодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса чи за рішенням суду (за вибором іпотекодержателя).

У зазначеній справі Банк просив суд ухвалити рішення, яким для задоволення вимог позивача до відповідача згідно з кредитним договором у певній сумі звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві з визначеною початковою вартістю предмета іпотеки; надати позивачеві всі повноваження продавця, необхідні для здійснення продажу предмета іпотеки.

Велика Палата, перевіряючи доводи касаційної скарги, дійшла такого висновку:

«Тому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.»

У справі, що переглядається, пунктом 29 договору іпотеки від 24 грудня 2007 року встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

-переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця;

-продажу предмета іпотеки будт-якій особі та будь-яким способом, в тому числі і на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

У справі, що переглядається, АТ КБ «Приватбанк» просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №221783-CRED від 14 квітня 2008 року в розмірі 66 631,21 доларів США, що за курсом НБУ станом складає 1 879 000 гривень, звернути стягнення на будинок загальною площею 277,90 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 24 грудня 2007 року Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що предмет спору, фактичні обставини і спірні правовідносини є аналогічними із тими, що були у справі № 310/11024/15, правомірно керувався правовою позицією, що викладена у постанові від 29 травня 2019 року, і зробив обґрунтований висновок про неналежний спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, що є підставою для відмови у позові.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

Зважаючи на наведене, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 грудня 2022 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов