Провадження № 22-ц/811/3666/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Ліана і К» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року у справі за позовом Львівської міської ради до Приватного підприємства «Ліана і К», ОСОБА_1 , треті особи державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христина Романівна, приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Тумак Андрій Михайлович про скасування записів про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним договору купівлі продажу,-

В С Т А Н О В И В :

27.12.2019 Львівська міська рада звернулась до суду з вищевказаним позовом до Приватного підприємства «Ліана і К», ОСОБА_1 , за участю третіх осіб - державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни, приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Тумак Андрія Михайловича та остаточно уточнивши вимоги просить :

скасувати державну реєстрацію права приватної власності приватного підприємства «Ліана і К» на об`єкт нерухомого майна: магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 з одночасним припиненням права приватної власності приватного підприємства «Ліана і К» на об`єкт нерухомого майна: магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.11.2019 №7562, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумак Андрієм Михайловичем, укладений між ПП «Ліана і К» та ОСОБА_1 ;

скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на

АДРЕСА_1 обґрунтування позовних вимог зазначає, що Львівська міська рада є власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Згідно з ухвалою міської ради від 27.03.2003 №327 вказану земельну ділянку надано в оренду ПП «Ліана і К» для встановлення збірно-розбірного павільйону громадського харчування. Ухвалами міської ради від 08.07.2010 р. №3774 та від 24.10.2013 №2792 продовжувався ПП «Ліана і К» термін оренди земельної ділянки без права капітального будівництва для обслуговування збірно-розбірного павільйону громадського харчування.

15.10.2010 р. та 30.12.2013 р. між Львівською міською радою та ПП «Ліана і К» укладено договір оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування збірно-розбірного павільйону громадського харчування. Згідно із п. 3 договору, на земельній ділянці розміщена металева споруда. 30.12.2013 р. договір оренди переукладено. В п.1, як і в попередньому договорі зазначено, що земельна ділянка надається в оренду для обслуговування збірно-розбірного павільйону громадського харчування. Згідно з інформацією, наданою Шевченківською районною адміністрацією, на АДРЕСА_1 , ПП «Ліана і К» встановлено збірно-розбірний павільйон розміром 9,0 м на 7,2 м. Проте 08.10.2018 р. державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христина Романівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43434936 від 10.10.2018. Відповідно до цього рішення зареєстровано право приватної власності приватного підприємства «Ліана і К» на магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено довідку №0703/18-1 від 10.07.2018, видану СПД ОСОБА_2 , технічний паспорт від 10.07.2018, видавник: ФОП ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до ч. 4 цієї статті Закону, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення. Магазин літ. «А-1» на АДРЕСА_1 є тимчасовою некапітальною спорудою. Таким чином, споруда на АДРЕСА_1 є тимчасовою спорудою, право власності на яку згідно з частинами 1, 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових і прав на нерухоме майно. Якщо припустити, що споруда на АДРЕСА_1 є капітальним новозбудованим об`єктом, то реєстрація права власності на такий об`єкт можлива лише за наявності документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію об`єкта та документа про присвоєння поштової адреси. Проте для державної реєстрації права власності такі документи подані не були. Для державної реєстрації права власності на магазин літ. «А-1» по АДРЕСА_1 був поданий лише технічний паспорт та довідка, видана суб`єктом підприємницької діяльності. Тобто реєстрація права власності проведена на підставі документів, які не підтверджують набуття права власності на нерухоме майно. Таким чином, державний реєстратор Бойко Х.Р. зареєструвала право власності на тимчасову споруду, яке не підлягає реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Львівська міська рада звернулася із позовом в Господарський суд Львівської області до ПП «Ліана і К» про скасування запису про державну реєстрацію права власності на магазин на АДРЕСА_1 за ПП «Ліана і К». Ухвалою Господарського суду Львівської області було задоволено заяву Львівської міської ради про забезпечення позову та заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо магазину літ. «А-1» площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 , в тому числі щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав. Проте, незважаючи на заборону вчинення реєстраційних дій. 29.11.2019 ПП «Ліана і К» відчужило магазин літ. «А-1» на АДРЕСА_1 Радовському ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Тумак А.М. провів державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 . Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У відповідності до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Оспорюваний правочин посягає на суспільні, економічні та соціальні основи місцевого самоврядування, спрямований на використання всупереч вимогам чинного законодавства земель комунальної власності та порушує права та охоронювані законом інтереси власника землі - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. До договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства й спрямовані, зокрема, на: - використання всупереч законові державної або комунальної власності; - незаконне заволодіння, користування, розпорядження (в тому числі відчуження) об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14, 15 Конституції України) тощо.

У даному випадку з укладенням оспорюваного договору має місце використання всупереч закону комунальної власності - земельної ділянки, що належить територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на АДРЕСА_1 . У зв`язку із вищенаведеним, договір купівлі-продажу від 29.11.2019 р. Р. №7562, укладений між ПП «Ліана і К» та ОСОБА_1 , підлягає визнанню недійсним. Відтак, ураховуючи вищенаведене, просить задовольнити позов повністю.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року позов Львівської міської ради до Приватного підприємства «Ліана і К», ОСОБА_1 , треті особи державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христина Романівна, приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Тумак Андрій Михайлович про скасування записів про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним договору купівлі продажу задоволено.

Скасовано державну реєстрацію права приватної власності приватного підприємства «Ліана і К» на об`єкт нерухомого майна: магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) з одночасним припиненням права власності ПП « Ліана і К» на об`єкт нерухомості : магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі продажу від 29 листопада 2019 року за №7562, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумак Андрієм Михайловичем, який було укладено між ПП « Ліана і К» та ОСОБА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 .

Стягнуто порівно з Приватного підприємства «Ліана і К» та ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради 5 763 ( п`ять тисяч сімсот шістдесят три ) грн. судового збору.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права приватної власності ПП «Ліана і К» на об`єкт нерухомого майна в апеляційному порядку оскаржило Приватне підприємство «Ліана і К».

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу, що спірний об`єкт нерухомості, магазин на АДРЕСА_1 , був інвентаризований як будівля, себто об`єкт нерухомого майна, про що ФОП ОСОБА_2 було складено технічний паспорт зазначеного об`єкта нерухомого майна, котрий державним реєстратором речових прав на нерухоме майно був розміщений у відповідному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виготовлення сканкопії такого.

Вважає, що висновки і доводи позивача в частині необхідності отримання відповідачем документа про прийняття зазначеного об`єкта в експлуатацію не грунтуються на вимогах закону, оскільки до 05.08.1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна є технічний паспорт на такий об`єкт.

В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року в частині задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права приватної власності ПП «Ліана і К» на об`єкт нерухомого майна скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27 жовтня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 07 листопада 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Ліана і К» непідлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що державним реєстратором без достатніх на те підстав зареєстровано право приватної власності приватного підприємства «Ліана і К» на магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 , який є збірно-розбірним павільйоном, на земельній ділянці, яка перебуває у комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, та в подальшому здійснено відчуження згаданого магазину ОСОБА_1 та здійснено державну реєстрацію права приватно власності на згадане майно в період дії ухвали Господарського суду Львівської області від 25.11.2019 у справі №914/2284/1, якою задоволено заяву Львівської міської ради про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення Приватному підприємству «Ліана і К» та Комунальному підприємству «Реєстрація майна та бізнесу», а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо магазину літ. «А-1» площею 64,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, в тому числі щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав. Суд прийшов до висновку, що реєстрація права приватної власності на згаданий збірно-розбірним павільйоном фактично призведе з його подальшим відчуження та реєстрацією за новим власником, фактично призведе до незаконне заволодіння відповідачем ОСОБА_1 земельною ділянкою на АДРЕСА_1 (беручи до уваги принцип автоматично переходу права власності на земельну ділянку при відчужені будівлі або споруди, адже об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності).

З такими висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що 25.02.2014р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,007 га, кадастровий номер :07:001:0015.

Згідно з ухвалою Львівської міської ради від 27.03.2003 за №327 «Про затвердження ПП Ліана і К проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 », було затверджено Приватному підприємству "Ліана і К" проект відведення та надано в оренду терміном на три роки земельну ділянку площею 70 кв.м для встановлення збірно-розбірного павільйону громадського харчування на АДРЕСА_1 .

Ухвалами міської ради від 08.07.2010 р. за №3774 «Про продовження ПП Ліана і К терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 » та від 24.10.2013 за №2792 «Про продовження ПП Ліана і К терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 » продовжувався ПП «Ліана і К» термін оренди земельної ділянки площею 0,0070 га на АДРЕСА_1 без права капітального будівництва для обслуговування збірно-розбірного павільйону громадського харчування.

На виконання зазначених ухвал міської ради 15.10.2010 р. та 30.12.2013 р. між Львівською міською радою та ПП «Ліана і К» укладалися договори оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування збірно-розбірного павільйону громадського харчування. Згідно із п. 3 договору оренди на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: металева споруда.

Згідно листа Шевченківської районної адміністрації на ім`я начальника юридичного департаменту ЛМР від 13.09.2019 №4-36-2455, на АДРЕСА_1 встановлено ПП «Ліана і К» збірно-розбірний павільйон розміром 9,0 м на 7,2 м.

08.10.2018 р. державним реєстратором КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. проведено державну реєстрацію прав; про що 10.10.2018 р. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43434936; до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №28316872. Відповідно до цього рішення зареєстровано право приватної власності приватного підприємства «Ліана і К» на магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 , розмір частки: 0. Підставою виникнення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено: довідку №0703/18-1 від 10.07.2018, видану СПД ОСОБА_2 , технічний паспорт від 10.07.2018, видавник: ФОП ОСОБА_2 .

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.11.2019 р. у справі №914/2284/1 задоволено заяву Львівської міської ради про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення Приватному підприємству «Ліана і К» та Комунальному підприємству «Реєстрація майна та бізнесу», а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо магазину літ. «А-1» площею 64,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, в тому числі щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав.

На підставі договору купівлі-продажу магазину від 29.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумак А.М. за Р. №7562, ПП «Ліана і К» відчужило магазин літ. «А-1» на АДРЕСА_1 Радовському ОСОБА_4 . Зазначеним приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, передбачено, що будівлі це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Не підлягають державній реєстрації речові права на малі архітектурні форми (частина 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» мала архітектурна форма це невелика споруда декоративного, допоміжного чи іншого призначення, що використовується для покращення естетичного вигляду громадських місць і міських об`єктів, організації простору та доповнює композицію будинків, будівель, їх комплексів.

До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; монументальна, декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); садово-паркове освітлення, ліхтарі; сходи, балюстради; паркові містки; обладнання дитячих ігрових майданчиків; павільйони зупинок громадського транспорту; огорожі, ворота, ґрати; меморіальні споруди (надгробки, стели, обеліски тощо); рекламні та інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші об`єкти, визначені законодавством.

Крім того, частиною другою наведеної статті передбачено, що до малих архітектурних форм також відносяться тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхові споруди, що виготовляються з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюються тимчасово, без улаштування фундаменту, а також тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, яка може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Водночас, згідно з пунктом 2.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 №105, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 27.07.2006 за №880/12754, до малих архітектурних форм у зеленому господарстві віднесено штучні архітектурно-об`ємні елементи садово-паркової композиції: альтанки, бесідки, ротонди, перголи, трельяжі, арки, кіоски, павільйони, палатки, знаки, які об`єднані загальним художнім задумом, що виконують утилітарні та декоративні функції, садово-паркові меблі, обладнання ігрових та господарських майданчиків, декоративні вази, паркові скульптури, урни, питні фонтанчики тощо.

Не підлягають державній реєстрації речові права тимчасові споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, що спірна будівля, яка знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , є будівлею яка підлягає державній реєстрації, і не є збірно-розбірним павільйоном (металева споруда), під обслуговування якого, надавалася згадана земельна ділянка в оренду.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу, що аналіз норм Закону України від 1 липня 2004 р. №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що державна реєстрація речового права - це акт офіційного визнання і підтвердження державою відповідного факту, але в дійсності - запис, фіксація явищ, обставин, фактів, які вже відбулися, з метою надання їм юридичної сили. Відсутність державної реєстрації речового права безпосередньо не впливає на юридичну чинність підстави, за якою воно було набуте особою, хоча й позбавляє таку особу можливості використовувати увесь комплекс відповідних правомочностей власності чи його частину. Законодавство нашої держави свідчить про те, що в Україні не діють принципи реєстрації прав, характерні для «моделі реєстрації прав Торренса», оскільки сам по собі факт державної реєстрації речового права не підтверджує абсолютність і цілковиту непорушність зареєстрованого права. Запис про проведену реєстрацію можна визнати дією, похідною від підстави виникнення в особи речового права, тому юридична чинність державної реєстрації не може вважатися безумовною, оскільки залежить від законності підстави, за якою в особи виникло право власності, що зареєстроване. Аналогічну правову позицію висловлено в Постанові КГС ВС від 09 лютого 2018 року у справі № 906/538/16, згідно з якою, в силу положень наведеного Закону суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Всі реєстраційні дії, рішення та записи, які здійснюються чи приймаються державними реєстраторами, по суті носять технічний характер, направлений на виконання встановленого Законом та іншими нормативно-правовими актами порядку здійснення такої державної реєстрації, проте, не носять самостійного правовстановлюючого характеру та здійснюються на підставі саме наданих державному реєстратору відповідних правовстановлюючих документів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Як убачається із матеріалів справи, державним реєстратором (приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумак А.М.) прийнято рішення про державну реєстрацію переходу права власності на магазин.

При цьому, судом встановлено, що на час вчинення вказаних вище реєстраційних дій була чинною ухвала Господарського суду Львівської області від 25.11.2019 р. у справі №914/2284/1 про наявні обтяження щодо вказаного об`єкта - рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції ВСУ, викладеній у Постановах: від 18.01.2017 року №6-2552цс16, від 24.05.2017 року №6-640цс17.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Оспорюваний правочин посягає на суспільні, економічні та соціальні основи місцевого самоврядування, порушує права та охоронювані законом інтереси власника землі - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, спрямований на незаконне заволодіння відповідачем ОСОБА_1 земельною ділянкою на АДРЕСА_1 (беручи до уваги принцип автоматично переходу права власності на земельну ділянку при відчужені будівлі або споруди, адже об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності - Постанова ВП ВС від 22.06.2021 року у справі №200/606/18). У зв`язку із зазначеним та враховуючи наявність встановлених судовим рішенням обтяжень на момент вчинення нотаріальних та реєстраційних дій, договір купівлі-продажу магазину від 29.11.2019 року, укладений між ПП «Ліана і К» і ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумак А.М. за Р. №7562 - підлягає визнанню недійсним.

Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 визначено механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Зокрема, відповідно до пункту 2.1 Порядку № 244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди.

Розміщення тимчасових споруд самовільно забороняється.

Зі змісту наведених норм вбачається, що розміщення тимчасової споруди після 2011 року має здійснюватися виключно на підставі оформленого у встановленому порядку паспорта прив`язки. При цьому тимчасові споруди, що були розміщені до набуття чинності Порядком №244, мали бути приведені у відповідність до вимог цього Порядку.

Як встановлено судом та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, долученими представником Львівської міської ради, збірно-розбірний павільйон розміщений ще у 2003 році на підставі ухвали міської ради від 27.03.2003 №327. У подальшому, ухвалами міської ради від 08.07.2010 р. №3774 та від 24.10.2013 №2792 продовжувався ПП «Ліана і К» термін оренди земельної ділянки площею 0,0070 га на АДРЕСА_1 для обслуговування збірно-розбірного павільйону громадського харчування. 15.10.2010 р. та 30.12.2013 р. між Львівською міською радою та ПП «Ліана і К» укладалися договори оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування збірно-розбірного павільйону громадського харчування.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що розміщення та експлуатація ПП «Ліана і К» збірно-розбірного павільйону не були самочинними, оскільки їх розміщення здійснено до набрання чинності Порядком №244, а експлуатація здійснювалась відповідно до укладених договорів.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що визнання оспорюваного договору недійсним, скасування рішень державних реєстраторів та приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права приватної власності приватного підприємства «Ліана і К» на об`єкт нерухомого майна - магазин літ. «А-1» загальною площею 64,9 кв.м. на АДРЕСА_1 припиняє право власності на об`єкт нерухомості, проте не припиняє права приватної власності ПП «Ліана і К» на збірно-розбірний павільйон розміром 9,0 м на 7,2 м на АДРЕСА_1 та не матиме наслідком звільнення земельної ділянки, а тому після реалізації органом місцевого самоврядування дискреційних повноважень на оформлення договірних відносин із відповідачем, належним чином відновить порушене право позивача, який не є власником майна, відчуженого за оспорюваним договором купівлі-продажу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у Постанові КАС ВС від 08.07.2021 у справі №160/674/19.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги Приватного підприємства «Ліана і К»висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ліана і К»- залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник