Справа № 476/73/22
Провадження № 2/476/84/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2022 року с.м.т.Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ в натурі частки у спільній частковій власності на земельну ділянку, визнання права власності на виділену в натурі земельну ділянку та розірвання договору оренди земельної ділянки

В С Т А Н О В И В :

08.02.2022 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ в натурі частки у спільній частковій власності на земельну ділянку, визнання права власності на виділену в натурі земельну ділянку та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 . За життя спадкодавицею зроблено розпорядження у вигляді заповіту, посвідченого 21.04.2009 року державним нотаріусом Єланецької державної нотаріальної контори, відповідно до якого належну останній земельну ділянку площею 6,2559 га з кадастровим номером :01:000:0299 заповіла ОСОБА_5 . Між тим, ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_6 не прийняв. Спадкоємцями після смерті матері є він та його рідна сестра ОСОБА_4 28.02.2020 року він звернувся до нотаріуса для видачі йому свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частку вказаної земельної ділянки, проте, йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Посилаючись на викладене просив суд виділити йому із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,2559 га, кадастровий номер :01:000:0299, яка розташована в адміністративних межах Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в натурі 1/2 частину вказаної земельної ділянки, право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.01.2021 року, номер запису про право власності: 40339962, у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 3,1280 га та визнати за ним право власності на виділену в натурі земельну ділянку площею 3,1280 га. З метою надання йому можливості в повній мірі реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження належним йому нерухомим майном незалежно від волі інших осіб у вигляді 1/2 частину вказаної земельної ділянки, просив розірвати договір оренди земельної ділянки від 10 грудня 2005 року укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Волошиним В.В. 10.12.2005 року та зареєстровано в реєстрі за № 1445, щодо 1/2 частки у спільній частковій власності на земельну ділянку площею 6,2559 га з кадастровим номером :01:000:0299.

Ухвалою від 22.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

30.08.2022 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області витребувано від Єланецького районного суду Миколаївської області матеріали цивільної справи №476/185/20 (провадження № 2/476/121/2020) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог - Калинівська сільська рада Єланецького району Миколаївської області, ОСОБА_5 , про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки в порядку спадкування та від приватного нотаріуса Покровського нотаріального округу Бойко Лариси Петрівни (адреса: 49000, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, буд. 27/8) матеріали спадкової справи, заведеної 22.06.2017 року за № 111/2017 щодо майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 позов визнав та просив задовольнити вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2005 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 , яка з 09.02.1999 року по день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне їм майно, в тому числі і на земельну ділянку площею 6,2559 га з кадастровим номером :01:000:0299, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Калинівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області.

Щодо майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П. 22.06.2017 року заведено спадкову справу за №111/2017, з якої вбачається, що у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини після смерті останньої звернулися позивач та відповідачка ОСОБА_4

27.12.2017 року позивачу та відповідачці ОСОБА_4 видано свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМХ 064337 та серії НМХ 064335, відповідно до яких останні успадкували після смерті матері право власності на 1/2 частку земельних ділянок площами 1,5599 га з кадастровим номером :01:000:0306 та 5,9305 га з кадастровим номером 0:01:000:0823 кожен. Цього ж дня відомості про право власності сторін на вказане майно внесено до Державного реєстру речових прав на нерухома майно.

Із матеріалів справи слідує, що на земельну ділянку площею 6,2559 га з кадастровим номером :01:000:0299 спадкодавицею за життя зроблено розпорядження у вигляді заповіту, посвідченого 21.04.2009 року державним нотаріусом Єланецької державної нотаріальної контори Черніковою О.Є. та зареєстрованого у реєстрі за №379, відповідно до якого вказану земельну ділянку спадкодавиця заповіла відповідачу ОСОБА_5 .

Між тим, ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений строк не прийняв у зв`язку з чим приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. відмовлено останньому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно.

28.02.2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. для видачі йому свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0299, проте, йому відмовлено у видачі свідоцтва з огляду на відсутність правовстановлюючого документа, який посвідчував право власності спадкодавиці на земельну ділянку та який не відноситься до втраченого, пошкодженого чи зіпсованого.

В ході судового розгляду встановлено, що 13.04.2017 року відомості про право власності спадкодавиці на земельну ділянку площею 6,2559 га з кадастровим номером :01:000:0299 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою виникнення права власності на вказане майно є державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 069750 року від 14.11.2005 року, який втрачено, про що зроблено оголошення у районній газеті "Єланецький вісник", випуск №45 (9353) від 13.11.2020 року.

Вирішити дане питання у позасудовому порядку не видається можливим, тому наразі захист спадкових прав та інтересів позивача можливий лише у судовому порядку шляхом виділення йому із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,2559 га, кадастровий номер :01:000:0299 в натурі 1/2 частину вказаної земельної ділянки та визнання за ним права власності на виділену в натурі земельну ділянку площею 3,1280 га.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини(ст. 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини, згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.131 ЗК України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як слідує зі змісту п. п. 5, 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4/-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Відповідно до п.4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Зі системного аналізу вищевикладеного слідує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Оскільки, в ході судового розгляду достовірно встановлено неможливість позивача реалізувати свої спадкові права на вищевказане майно, то суд приходить до висновку про необхідність судового захисту прав позивача та вважає за необхідне позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення ОСОБА_1 із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,2559 га, кадастровий номер :01:000:0299, яка розташована в адміністративних межах Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в натурі 1/2 частину вказаної земельної ділянки, у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 3,1280 га згідно плану поділу земельної ділянки та визнання за ОСОБА_1 права власності на виділену в натурі земельну ділянку площею 3,1280 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області задовольнити повністю.

В частині вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2005 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Волошиним В.В. 10.12.2005 року та зареєстровано в реєстрі за № 1445, щодо 1/2 частки у спільній частковій власності на земельну ділянку площею 6,2559 га з кадастровим номером :01:000:0299, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.04.2017 року, номер запису про інше речове право 20036423 суд приходить до слідуючого.

Так, відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 визнав позов і пояснив, що відповідач ОСОБА_5 погоджується на розірвання договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2005 року укладеного між ним та ОСОБА_6 .

Згідно приписів ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 206 ЦПК України, приймає визнання позову відповідачем у даній цивільній справі, і вважає, що таке визнання позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі обставини справи у їх сукупності, а також, виходячи з визнання представником відповідача ОСОБА_5 позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2005 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ в натурі частки у спільній частковій власності на земельну ділянку, визнання права власності на виділену в натурі земельну ділянку та розірвання договору оренди земельної ділянки задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,2559 га, кадастровий номер :01:000:0299, яка розташована в адміністративних межах Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області /раніше - Миколаївська область, Єланецький район, Калинівська сільська рада/, в натурі 1/2 частину вказаної земельної ділянки, право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.01.2021 року, номер запису про право власності: 40339962, у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 3,1280 га згідно плану поділу земельної ділянки, виготовленої у 2021 році сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на виділену в натурі земельну ділянку площею 3,1280 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області /раніше - Миколаївська область, Єланецький район, Калинівська сільська рада.

Розірвати договір оренди земельної ділянки від 10 грудня 2005 року між ОСОБА_6 (Орендодавець) та ОСОБА_5 (Орендар), який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Волошиним В.В. 10.12.2005 року та зареєстровано в реєстрі за № 1445, щодо 1/2 частки у спільній частковій власності на земельну ділянку площею 6,2559 га з кадастровим номером :01:000:0299, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.04.2017 року, номер запису про інше речове право 20036423.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 02.12.2022 року.

Суддя Н.В.Чернякова