Справа №442/2250/21
Провадження №2/442/91/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Леськів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю,-

встановив:

24.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить на підставі ст.ст.60, 61, 69-71 СК України, ст.372 ЦК України визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40000 доларів США, що розміщені на ім`я ОСОБА_2 у АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК, , юридична адреса: вул.Грушевського, 1д, м.Київ 01001, Україна, адреса для кореспонденції: вул.Набережна Перемоги, 30, м.Дніпро, 49094, Україна в якості внеску (депозиту, вкладу) та в індивідуальному банківському сейфі; в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) 20 000 доларів США, в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на момент ухвалення рішення (станом на день звернення до суду гривневий еквівалент згідно офіційного курсу НБУ становить 554 000,00 грн).

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.01.2018 уклала шлюб з відповідачем. За час шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час звернення до суду з даним позовом, нею подано до суду позов про розірвання шлюбу та заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Вважає, що сімейне життя у них не склалося, протягом тривалого часу вони пооживають окремо. Примирення між ними неможливе. Як їй відомо, під час спільного проживання в шлюбі та ведення спільного господарства відповідач уклав договір з АТ КБ «Приватбанк» про зберігання цінностей або надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком, зміст якого приховав від дружини, та враховуючи їхній майновий стан, вважає, що в даному банку має бути приблизно 40000 доларів США. В гривневому еквіваленті 20000 доларів США відповідно до відомостей НБУ станом на день звернення до суду з позовом становить 554000 грн. Крім цього, припускає, що в цьому ж банку можуть бути розміщені кошти депозити на ім`я відповідача. На жаль, не може встановити точний обсяг спільно набутого майна, оскільки відповідач не був до кінця з нею відвертим.

Ухвалою суду від 26.03.2021 забезпечено позов, заборонено доступ ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам, які наділені відповідними повноваженнями діяти від імені ОСОБА_2 , до грошових коштів, які зберігаються на вкладних (депозитних) рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 у акціонерному товаристві Комерційний банк „ПРИВАТБАНК (, юридична адреса: вул.Грушевського, 1 д, м.Київ, 01001, Україна, адреса для кореспонденції: вул.Набережна Перемоги, 30, м.Дніпро, 49094, Україна). Заборонено доступ ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам, які наділені відповідними повноваженнями діяти від імені ОСОБА_2 , до грошових коштів, цінностей, які зберігаються в індивідуальному банківському сейфі, яким користується ОСОБА_2 , у акціонерному товаристві Комерційний банк „ПРИВАТБАНК (, юридична адреса: вул.Грушевського, 1 д, м.Київ, 01001, Україна, адреса для кореспонденції: вул.Набережна Перемоги, 30, м.Дніпро, 49094, Україна).

12.04.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено судове засідання на 21.05.2021.

14.05.2021 ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить: визнати особистою приватною власністю одного з подружжя ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошові кошти, які розміщені в АТ КБ „ПРИВАТБАНК на депозитному вкладі „Стандарт № SAMDNWFD301 від 25.11.2020 (на строк до 25.11.2021 в сумі 3000 доларів США та на депозитному вкладі „Стандарт № SAMDNWFD101 від 25.11.2020 (на строк до 25.08.2021) в сумі 2000 доларів США; визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно, а саме транспортний засіб марки AUDI Q5, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_4 , та грошові кошти в сумі 5673,11 доларів США, які розміщені на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ „ПРИВАТБАНК () на депозитному вкладі №SAMDNWFD001 від 02.07.2018; в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості транспортного засобу марки AUDI Q5, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_4 , та Ѕ коштів депозитного вкладу в сумі 5673,11 доларів США, що знаходяться на депозитному вкладі № SAMDNWFD001 від 02.07.2018 еквівалентні згідно офіційного курсу НБУ на момент укладення судового рішення; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнати за кожним із них по 1/2 частині боргових зобов`язань щодо стягнення на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 25 000,00 доларів США, що складає по 12 500,00 доларів США за кожним.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що викладені ОСОБА_4 у первісній позовній заяві обставини про обсяг спільного мана подружжя не відповідає дійсності. Позивач фактично ставить вимоги про поділ майна, яке фактично є його особистою власністю. Кошти, розташовані на депозитних рахунках у банківських установах набуті до шлюбних відносин. Зазначає, що ОСОБА_1 жодним чином не ставить питання про поділ майна, яке було дійсно набуто за час шлюбу, а саме: транспортний засіб, вклад у банківській установі, розміщений на її ім`я, боргові зобов`язання. Вказує, що на час подання даного позову до суду на його ім`я відкрито в АТ КБ «Приватбанк» депозитний вклад «Стандарт» №SAMDNWFD301 від 25.11.2020 в сумі 3000 доларів США та депозитний вклад «Стандарт» №SAMDNWFD101 від 25.11.2020 в сумі 2000 доларів США, які являються його особистою приватною власністю, так як набуті ним до шлюбу. 18.08.2020 у період шлюбу за рахунок позичених коштів було придбано транспортний засіб марки Audi Q5, 2015 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 , який було зареєстровано за ОСОБА_1 . Однак, 06.03.2021 зазначений транспортний засіб позивачкою за первісним позовом було відчужено ОСОБА_5 без його згоди. Зазначає, що автомобіль було придбано за кошти, позичені на підставі розписки у ОСОБА_1 . А тому вважає, що такий борг є також спільним зобов`язанням подружжя. Крім цього, як йому відомо, ОСОБА_1 уклала договір з ПАТ КБ «Приватбанк» про розміщення грошових коштів в якості внеску (депозиту) на своє ім`я в сумі 5673,11доларів США, що є спільними коштами подружжя.

Ухвалою суду від 17.05.2021 забезпечено зустрічний позов, заборонено доступ ОСОБА_1 , а також будь-яким іншим особам, які наділені відповідними повноваженнями діяти від імені ОСОБА_1 , до грошових коштів, які зберігаються на вкладних (депозитних) рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 в акціонерному товаристві Комерційний банк „ПРИВАТБАНК (, юридична адреса: вул.Грушевського, 1 д, м.Київ, 01001, Україна, адреса для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094, Україна).

Ухвалою суду від 14.06.2021 прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю. Об`єднано первісний позов та зустрічний позов в одне провадження. Перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 04.08.2021

26.08.2021 ухвалою суду витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк інформацію чи були відкриті рахунки (депозитні, поточні, вкладні тощо) на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у АТ КБ „Приватбанк, починаючи з 19.01.2018 і по 26.08.2021, відповідні виписки та копії договорів.

30.09.2021 на підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 30.09.2021 вищевказану цивільну справу передано в провадження судді Павлів З.С. На підставі ухвали суду від 01.10.2021 справу прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 11.11.2021.

Ухвалою суду від 01.02.2022 продовжено строк підготовчого судового засідання до 30 днів, призначено підготовче судове засідання на 08.02.2022.

На підставі ухвали суду від 08.02.20222 в АТ КБ «Приватбанк» витребувано докази, в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 01.03.2022.

03.05.2022 підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 16.05.2022.

16.05.2022 розгляд справи відкладено через неявку позивача за первісним позовом та його представника на 02.06.2022.

02.06.2022 представник позивача за первісним позовом ОСОБА_6 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та у зв`язку із дефіцитом палива. Розгляд справи відкладено 21.07.2022.

21.07.2022 представник позивача за первісним позовом адвокат Яцишин І.В. подав до суд клопотання про залучення до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , оскільки рішення у даній справі може вплинути на інтереси останнього, оскільки суд може врахувати взяте грошове зобов`язання відповідачем, щодо поділу майна сторін, яке оформлено без надання згоди позивача. А також просить повернутись на стадію підготовчого судового розгляду. Водночас, подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з проходженням представником позивача ОСОБА_6 з 17.07.2022 до 27.07.2022 лікувально-оздоровчих заходів за межами міста.

Ухвалою суду від 21.07.2022 залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 . В задоволенні клопотання адвоката Яцишина І.В. про повернення до стадії підготовчого провадження та відкладення розгляду справи відмовлено, оскільки чинним законодавством України визначено строки розгляду цивільних справ, і проведення підготовчого судового заасідання. Згідно матеріалів даної цивільної справи підготовче провадження неодноразово відкладалося, ухвалою суду строк такого було продовжено, сторони скористались своїми правами на подання відзивів, заперечень та клопотань, представлення суду доказів, судом вжито усіх можливих заходів та забезпечено можливість проведення підготовчих дій, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті. Сторонам звернено увагу на недопустимість зловживання процесуальними правами, зокрема такими, що спрямовані на затягування розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 05.08.2022.

05.08.2022 представник позивача адвокат Яцишин І.В. подав до суду клопотання про проведення судового засідання у його відсутності, оскільки не може прибути у судове засідання. Водночас подав клопотання про витребування доказів: оригіналу рукописної розписки від 07.08.2020, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що має намір заявити клопотання про призначення експертизи боргової розписки від 07.08.20202 та на вирішення експертів поставити питання, чи виготовлений рукописний текст боргової розписки від 07.08.2020 у той час, яким датований документ.

У ст.84 ЦПК України регламентовано, що учасники справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч.2 та 3 ст.83 ЦПК України. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтовує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У ч.ч.2, 3, 4 ст.83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданнями відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк, докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З урахуванням того, що адвокатом Яцишин І.В. подано клопотання про витребування оригіналу розписки в поза визначений процесуальним законодавством строк, без жодного обґрунтування поважності причин, з яких доказ не міг бути поданий у зазначений строк, а також не зазначено про те, що ним та його довірителькою здійснено всі залежні від них дії, спрямовані на отримання цього доказу, суд відхилив клопотання про витребування доказів.

Разом з тим, суд звертає увагу й на те, що зустрічний позов ОСОБА_2 , з якого стороні позивача за первісним позовом стало відомо про спірну розписку, було заявлено ще 14.05.2021, що є надто віддаленим у часі із заявленим клопотанням про витребування оригіналу розписки, що суд також розцінює як несвоєчасність заявленого клопотання. Відповідь в порядку ст.93 ЦПК України про місце знаходження оригіналу розписки ОСОБА_2 надано 02.05.2022.

Частинами 1, 2 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань, ч.1 ст.182 ЦПК України.

Одними із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Як зазначено в ст.10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Яцишин І.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з даним позовом ще 24.03.2021. З цього часу, справа не знаходить вирішення внаслідок переважно процесуальної поведінки сторони позивача за первісним позовом щодо неодноразових клопотань про відкладення розгляду справи.

Враховуючи необхідність вирішення справи у розумні строки, суд вважає, що достатніх правових і фактичних підстав для відкладення слухання справи на даний час немає, а подання стороною позивача за первісним позовом чергового клопотання про витребування доказів поза визначеними процесуальним законодавством строками без жодного обґрунтування поважності причин несвоєчасності заявлення такого, суд розцінює як зловживання процесуальними правами, що спрямовані на затягування розгляду справи.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 6.09.2018, справа №552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст.43 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Зловживаючи процесуальними правами, особа може вдатися до дезінформації суду. Мова йде про неповідомлення суду відомостей, які мають значення для справи, введення суду в оману, свідоме викривлення фактів у заяві (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України»).

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

«Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законнім діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18).

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд вирішив розглянути справу у відсутності сторони позивача за первісним позовом та на підставі наявних у справі доказів.

ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов заперечив, просить в задоволенні такого відмовити. Зустрічний підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просить такий задоволити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Копанський М.Л. в судовому засіданні позицію довірителя підтримав, просить в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задоволити.

Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що дійсно позичав ОСОБА_2 кошти на підставі розписки. На даний час борг не повернуто, оригінал розписки знаходиться у нього. Залишає за собою право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по вказаній розписці, тому нікому передавати оригінал наміру не має.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 19.01.2018 у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №09.

За час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.06.2021 шлюб між сторонами розірвано.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Також, відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У частині 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до заяви про приєднання вкладу «Стандарт» SAMDNWFD301 вбачається, що ОСОБА_2 25.11.2020 уклав із АТ КБ «Приватбанк» договір депозиту та розмітив кошти в сумі 3000 доларів США на строк до 25.11.2021 із нарахування процентів за ставкою 0,01% річних.

Згідно заяви про приєднання вкладу «Стандарт» SAMDNWFD301 вбачається, що ОСОБА_2 25.11.2020 уклав із АТ КБ «Приватбанк» договір депозиту та розмітив кошти в сумі 3000 доларів США на строк до 25.11.2021 із нарахування процентів за ставкою 0,01% річних.

Крім цього, як вбачається із заяви про приєднання вкладу «Стандарт» SAMDNWFD101 25.11.2020 ОСОБА_2 уклав із АТ КБ «Приватбанк» договір депозиту на суму 2000 доларів США на строк 9 місяців з процентною ставкою 1% річних.

ОСОБА_2 стверджує, що вищевказані кошти є його особистою власністю, оскільки такі належали йому ще до шлюбу. На підтвердження цього, ним представлено суду копію Договору №SAMDNWFD901 від 31.10.2017, з якого вбачається, що між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про розміщення вкладу на суму 10000 доларів США на строк 6 місяців, процентна ставка 3,75% річних, а також Договору №SAMDNWFD401 від 06.05.2019 з якого вбачається, що між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір вкладу « Стандарт» на 3 місяці. Сума вкладу 5000 доларів США, процентна ставка 2,5 % річних.

У статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вищевказані кошти, які розміщені на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 3000 доларів США та 2000 доларів США є особистою власністю ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 не представлено суду доказів на підтвердження розміщення грошових коштів в сумі 40000 доларів США на ім`я ОСОБА_2 у АТ КБ «Приватбанк» в якості депозиту, вкладу та в індивідуальному банківському сейфі.

Як вбачається з листа ПАТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7 220324/1787 від 25.03.2022 останнє списання комісії за оренду сеймової скриньки було у березні 2021. Проте, суду не представлено доказів на підтвердження зберігання відповідачем кошти в сумі, про яку вказує позивач.

З таких підстав, суд вважає позовні вимоги за первісним позовом не доведеними.

Враховуючи наведене, а також те, що кошти в сумі 3000 доларів США та 2000 доларів США є особистою власністю ОСОБА_2 , то в задоволенні первісного позову слід відмовити.

Як вбачається з Договору №SAMDNWFD001 02.07.2018 року ОСОБА_1 розмістила у АТ КБ «Приватбанк» вклад за програмою «Стандарт» строковий на 12 міс. Кошти в сумі 5300 доларів США, процентна ставка 3 річних.

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» залишок по депозиту ОСОБА_1 станом на 28.08.2021 становить 5673,11 доларів США.

Беручи до уваги те, що вищевказаний договір укладений за час шлюбу, ОСОБА_1 не представлено суду доказів на підтвердження, що зазначені кошти є її особистою власністю, суд вважає, що вищевказані кошти є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу між сторонами.

Станом на момент ухвалення судового рішення у даній справі (05.08.2022) Національний банк України встановив курс долара США на рівні 36,5686.

А тому, тому з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 Ѕ коштів депозитного вкладу в сумі 5673,11 доларів США, що знаходяться на депозитному вкладі № SAMDNWFD001 від 02.07.2018, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ на момент укладення судового рішення, що становить 103728,84 грн. (5673,11/2*36,5686)

Окрім цього, за час перебування у шлюбі, а саме 18.08.2020, сторонами було придбано автомобіль марки Audi Q5 р.н.з. НОМЕР_4 .

Як вбачається з копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 18.08.2020 транспортний засіб марки Audi Q5 р.н.з. НОМЕР_4 зареєстровано за ОСОБА_1 .

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 20.04.2021, 06.03.2021 ОСОБА_1 відчужила вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_5 .

Враховуючи те, що спірний автомобіль був придбаний час шлюбу, суд вважає, що такий є спільним майном подружжя.

Судом враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20, провадження №14-182цс2.

Зокрема, судом враховано відсутність обов`язкову внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно довідки про вартість майна №39 від 28.05.2021 вартість автомобіля Audi Q5 Premium Plus 2015 року випуску станом на березень 2021 року становить 691400 грн.

Така вартість спірного автомобіля на час розгляду справи сторонами не заперечується.

Таким чином, суд вважає, що поділ спірного майна має бути проведений, виходячи з дійсної вартості автомобіля.

Враховуючи наведене, виходячи з інтересів сторін у справі, принципу рівності часток у спільному майні подружжя, а також, беручи до уваги той факт, що на час розгляду даної справи, ОСОБА_1 відчужила спірний автомобіль ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що з неї слід стягнути в користь ОСОБА_2 50% вартості автомобіля в рахунок компенсації його частки у даному майні, що становить 345700 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання боргових зобов`язань за розпискою спільним обов`язком подружжя та відповідного пропорційного погашення боргу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно представленої суду копії розписки ОСОБА_2 від 07.08.2020 останній позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 25000 доларів США. Кошти отримав безвідсотково для потреби купівлі автомобіля Audi Q5. ОСОБА_2 зобов`язався повернути позичені кошти у строк до 30 календарних днів з моменту повідомлення від ОСОБА_1 про вимогу повернення або протягом 45-ти календарних днів з моменту продажу автомобіля, на придбання якого позичались кошти.

Як вбачається з відповіді ОСОБА_2 на запитання в порядку ст.93 ЦПК України ОСОБА_1 не давала згоду на позику грошових коштів та укладення відповідної розписки про позику.

Враховуючи зазначене, суд вважає недоведеним сам факт позики, оскільки суду не представлено доказів на підтвердження того, що кошти позичались з метою придбання саме спірного автомобіля, та в інтересах сім`ї, та вбачає в розписці ознаки фіктивності.

А тому, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 206, 264, 430 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю задоволити позов частково.

Визнати особистою приватною власністю одного з подружжя ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошові кошти, які розміщені в АТ КБ „ПРИВАТБАНК на депозитному вкладі „Стандарт № SAMDNWFD301 від 25.11.2020 (на строк до 25.11.2021 в сумі 3000 доларів США та на депозитному вкладі „Стандарт № SAMDNWFD101 від 25.11.2020 (на строк до 25.08.2021) в сумі 2000 доларів США.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортний засіб марки AUDI Q5, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

В порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості транспортного засобу марки AUDI Q5, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що становить 345700 гривень.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5673,11 доларів США, які розміщені на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ „ПРИВАТБАНК () на депозитному вкладі №SAMDNWFD001 від 02.07.2018.

В порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ коштів депозитного вкладу в сумі 5673,11 доларів США, що знаходяться на депозитному вкладі №SAMDNWFD001 від 02.07.2018, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ на момент укладення судового рішення, що становить 103728,84 гривень.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 10.08.2022.

Суддя Павлів З.С.