Справа № 352/359/21
Провадження № 2/344/439/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, що перебуває в спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 17/08/2006 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 в м. Нью-Йорк, США, однак через суперечки припинили проживати однією сім`єю. На час звернення до суду шлюб сторін не розірвано. За час перебування в шлюбі придбано квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 . Відповідач відмовляється поділити квартири через реєстрацію права власності на ім`я позивача. Тому позивач просила суд визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спірних квартир.

В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що сторони уклали шлюб, в якому придбали дві квартири, тому позивач просить про визнання права власності на 1/2 частини цих квартир; довідка відповідача від забудовника може бути прийнята судом, але квартиру придбано не за особисті кошти.

В судовому засіданні представник позивача визнав довідку відповідача від забудовника, однак представником не спростовано її змісту щодо здійснення платежу за квартиру повністю відповідачем до укладення шлюбу та укладення договору особисто відповідачем до часу реєстрації шлюбу.

Крім цього представник позивача надав перед судом пояснення про те, що він не надав договору про придбання спірної квартири, оскільки не має його і не знає його змісту та навіть не робив запитів до органу реєстрації речових прав про правову підставу реєстрації права власності і про отримання договору.

В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що позов позбавлено правових підстав, оскільки квартира АДРЕСА_2 продана за згодою позивачки; квартира АДРЕСА_1 придбана за інвестиційним договором, укладеним особисто відповідачем задовго до шлюбу з позивачкою, а вартість відповідної квартири сплачена повністю до укладення шлюбу, після шлюбу квартиру лише було передано на виконання інвестиційного договору в якості виконання договору; за відповідну квартиру сплачено особисті кошти відповідача; позивачка не платила будь-яких коштів за спірну квартиру; квартиру не було придбано в інтересах сім`ї позивача та відповідача; представником позивача не доведено придбання спірної квартири за спільні грошові кошти сторін шлюбу; договір завдатку укладено та сплата завдатку здійснена 10/10/2005 за рік до укладення шлюбу.

В судовому засіданні ОСОБА_5 заперечила позов та надала перед судом пояснення про те, що квартира АДРЕСА_2 не належить позивачу, її було продано за нотаріально посвідченим договором, в договорі вказано, що квартиру продано за згодою позивачки, яка особисто подала про це нотаріально посвідчену заяву.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до витягу від 29/09/2010 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28/09/2010 з часткою 1/1.

Відповідно до інформаційної довідки №243122970 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за відповідачем 29/09/2010.

Відповідно до свідоцтва про одруження від 17/08/2006 позивач та відповідач зареєстрували шлюб в м. Нью-Йорк.

За повідомленням відповідача квартиру АДРЕСА_2 було відчужено третій особі, тому судом залучено до участі в спорі нового власника ОСОБА_6 , який однак жодного разу не з`явився в судове засідання. Натомість в судове засідання прибула ОСОБА_5 , яка повідомила, що вона з`явилась в якості дружини ОСОБА_6 та придбала відповідну квартиру з ним в шлюбі. Судом залучено до участі в спорі ОСОБА_5 . В наступному відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не з`явились в судове засідання. Надалі позивач подав суду заяву про залишення без розгляду позову в частині претензій щодо квартири АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що 10/10/2005 відповідачем було укладено договір завдатку, за яким він сплатив 335000 гривень за квартиру АДРЕСА_1 повністю.

Представник позивача жодним чином не спростував пояснення представника відповідача про те, що 10/10/2005 відповідачем було укладено договір завдатку, за яким він сплатив 335000 гривень за квартиру АДРЕСА_1 повністю за особисті грошові кошти задовго до реєстрації шлюбу.

Так само представник позивача жодним чином не спростував відповідного листа продавця квартири за інвестиційним договором.

При цьому представник позивача надав перед судом пояснення про те, що він і не намагався з`ясувати підстави реєстрації за відповідачем спірної квартири, оскільки навіть і не звертався до органу державної реєстрації речового права, яке заперечує.

22/02/2021 позивач пред`явила до відповідача позов про визнання права власності на 1/2 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_2 . Однак в п. 8 договорі купівлі-продажу зазначеної квартири від 26/09/2016 вказано, що позивач за змістом нотаріально посвідченої заяви надала відповідачу згоду на продаж відповідної квартири ОСОБА_6 . При цьому копію відповідного договору суду надав відповідач, а не позивач. Крім цього позивач не надала суду доказу того, що нею було пред`явлено позов щодо отримання її частки у відповідному майні.

Таким чином, по-перше, пояснення позивачки не характеризуються юридичною вірогідністю, а спрямовані на порушення майнових прав як відповідача так і інших учасників спору, які на даний час є новими законними власниками квартири.

По-друге, фактично між позивачем та відповідачем склались такі відносини, в яких відповідач придбавав як мінімум один об`єкт нерухомого майна на власне ім`я під час шлюбу сторін, але позивач не здійснювала власного вкладу грошовими коштами в придбання таких речей. Однак саме спільна участь в придбанні майна визначена роз`ясненнями Верховного Суду в якості правової підстави набуття майна в спільну сумісну власність подружжя.

Відповідно до витягу від 29/09/2010 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28/09/2010 з часткою 1/1.

Так відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням державою права власності суб`єкта реєстрації права власності. Одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 на підставі державної реєстрації права власності державою Україна визнано відповідача в частці 1/1.

Доказу оскарження, скасування чи спростування офіційної державної реєстрації позивач суду не подала.

З часу проведення державної реєстрації в 2010 році і до часу звернення до суду 22/04/2021 позивач не оспорювала одноосібного права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1 та не оспорювала реєстрації речового права за відповідачем та не реєстрації такого права за нею.

Відповідно до відповіді ТОВ «Франківськміськбуд» від 04/03/2021 відповідач сплатив товариству 335000 гривень 10/10/2005 в оплату вартості квартири АДРЕСА_1 за договором завдатку.

Позивач жодним чином не спростувала інформацію відповідача про передання ним особисто 335000 гривень 10/10/2005 в оплату повної вартості квартири АДРЕСА_1 за договором завдатку.

Так само позивачем не надано суду договору про придбання квартири АДРЕСА_1 спільно за спільні грошові кошти у спільну сумісну чи часткову власність та в інтересах їх з відповідачем сім`ї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Отже належні відповідачу 335000 гривень, які він придбав до шлюбу з позивачкою, він так само до шлюбу з позивачкою передав для отримання зобов`язального права вимоги квартири. Відповідне зобов`язальне право у відповідача про передання йому квартири теж виникло у позивача до шлюбу з позивачкою.

Таким чином 10/10/2005, до шлюбу сторін, який укладено 17/08/2006, відповідач сплатив 335000 гривень власних грошових коштів за повну оплату квартири АДРЕСА_1 .

Право власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ним особисто в частці 1/1.

Позивачем не висловлювались до відповідача будь-які претензії щодо квартири АДРЕСА_1 з часу державної реєстрації особистого права позивача з 2010 року і до часу звернення до суду 22/04/2021.

Квартиру придбано відповідачем в Україні, а шлюб ним зареєстровано з позивачем в США, де і мало місце проживання сторін.

Крім цього щодо прав позивачки на квартиру по АДРЕСА_3 позивачем надано суду неправдиву інформацію, що потягло за собою залучення до участі в спорі осіб, які є дійсними власниками відповідної квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 ЦПК України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Отже надання суду неправдивих пояснень не визначено процесуальним законом в якості підстави неправомірного захоплення позивачем речових прав відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Так позивачкою не доведено обставину набуття спірного майна за кошти, які належали їй особисто.

Також позивачкою не спростовано пояснення та доказ відповідача про придбання ним квартири за особисті грошові кошти задовго до шлюбу.

Отже і за змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України відповідачу належить спірна квартира на праві власності з тієї підстави, що ним доведено, що 335000 гривень власних грошових коштів ним сплачено за повну оплату квартири АДРЕСА_1 .

Крім цього в ч. 1 ст. 64 СК України вказано, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже у разі придбання спірної квартири у власність позивача та відповідача, а не виключно у власність відповідача, сторони могли укласти між собою договір про визнання такого права за позивачем.

Однака на час сплати відповідачем повної вартості квартири на користь товариства, яке її продало відповідачу, а також на час державної реєстрації вже набутого відповідачем права позивач та відповідач не уклали будь-яких договорів щодо визнання права позивача.

Крім цього самостійною підставою відмови в позові є зазначення в прохальній частині позовної заяви прохання про визнання права на 1/2 частину квартири, а не на 1/2 частки в праві власності на об`єкт цивільних прав. Визнати право власності на частину квартири можна виключно у разі фактичного її поділу на відповідні частини, що може бути здійснено виключно за умови проведення експертного дослідження про фактичну можливість поділу квартири на самостійні окремі частини та фактичного поділу квартири, внаслідок чого утворяться нові самостійні об`єкти цивільних прав.

Однак позивач не подав суду висновку експерта про можливість поділу спірної квартири на частини, а також не просив суд про призначення відповідної експертизи та не подав доказу, що квартиру поділено на частини.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.