Справа № 184/1758/21
Номер провадження 2/184/27/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Забара А.В.,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідачів Хомік О.В., Фролової А.М., Мусіхіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу дошкільної освіти №13 «Малятко» (ясла-садок), Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради «про оскарження причин звільнення, зобов`язання вчинити дії та стягнення грошових коштів»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з даним позовом та просить визнати незаконним і скасувати Наказ №28-к/тр від 17.09.2020р. про звільненні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 38 КЗпП; змінити формулювання причин її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП та зобов`язати Комунальний заклад дошкільної освіти №13 «Малятко» (ясла-садок) Покровської міської ради Дніпропетровської області внести запис до трудової книжки про її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП; стягнути з Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради на її користь вихідну допомогу в розмірі 26186,36 грн.; стягнути з Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради на її користь середній заробіток за час порушення строків видачі трудової книжки в розмірі 38569,05 грн.; стягнути з Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги в розмірі 139660,56 грн.; стягнути з Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.; стягнути з Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували проти позову позивача та її представників, надали відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 заперечувала проти позову позивача та її представників, надала письмове пояснення, в якому посилається на те, що щодо незаконного звільнення за ч.1 ст.38 КЗпПУ, що вказано у позовній заяві Позивача та щодо виплати заробітної плати ОСОБА_1 , то як вбачається з довідки про доходи Позивача за січень 2020р.- вересень 2020р., останній нараховано доходи за цей період у сумі 84159,81 грн., прибутковий податок 18% у сумі 15148,78 грн., військовий збір 1,5% у сумі 1262,41 грн., профспілковий внесок 1% у сумі 841,58 грн. Сума зарплати, яка підлягає до виплати (за мінусом ПДФО, військового збору, профспілкового внеску) складає 66907,04 грн. Згідно таблиці, яку аналізує позивач, ця сума зарахована їй на картковий рахунок.

Відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу) ОСОБА_1 форми ОК-7 повідомляємо наступне. ОСОБА_1 у січні 2020р. та лютому 2020р. працювала за сумісництвом у комунальному закладі «Навчально-виховний комплекс №1», про що свідчить наказ 138-к від 19.08.2019р. Згідно розрахункового листа Позивача по комунальному закладі «Навчально-виховний демплекс №1» зарплата складає:

-січень 2020р. - 5987,40 грн., в тому числі нараховано відпускні;

-лютий 2020р. - в сумі 2350,20 грн., за лютий 2020р. - 713,11 грн.;

Всього за період січень-лютий 2020р. нараховано: 6700,51 грн.

Тому згідно форми ОК-7 Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_6 дохід:

- за січень 2020р. складає 14708,87 грн. заробітна плата по КЗДО №13 та 3637,20 грн. по КЗ «НВК № 1» загальний дохід за січень 2020р. складає: 14708,87 + 3637,20 = 18 346,07 грн.

- за лютий 2020р. складає 8991,59 грн. заробітна плата по КЗДО №13 та 3063,31 грн. по КЗ «НВК № 1» загальний дохід за лютий 2020р. складає: 8991,59 + 3063,31 = 12054,90 грн.

Як вбачається з вище наведеного у формі ОК-7 суми нарахованого доходу зазначено вірно, ЄСВ сплачено та перераховано в повному обсязі.

У розрахункових листах за 2020 рік, наданих на адвокатський запит проставлений оклад у сумі 5385,00 грн. на протязі всього 2020 року, видано було з помилкою, оклад 5385,00 грн. було встановлено лише з вересня 2020р., а не як зазначено у розрахункових листах з січня 2020р., про що свідчать наказ про впорядкування умов праці працівників закладів освіти за №153-к/тр від 28.12.2019р., де посадовий оклад позивача за 14 тарифним розрядом становить 5087,00 грн. та затверджений штатний розпис з 01.01.2020р.

За вересень 2020р. оплата праці за 14 тарифним розрядом становить 5385,00 грн., про що свідчить наказ про впорядкування умов праці працівників закладів освіти за №75-к/тр від 31.08.2020р., телефонограма №15 від 04.09.2020р. Департаменту освіти і науки облдержадміністрації та лист Міністерства освіти і науки України №1-9-504 від 02.09.2020р., а також затверджений штатний розпис з 01.09.2020р.

Щодо доводів про відсутність порушення трудових прав позивача, які позивач надає у відповіді на відзив відповідача-1, зарплата ОСОБА_1 виплачувалась у повному обсязі згідно з чинним законодавством. Строки та періодичність виплати зарплати працівникам закріплено ст. 115 КЗпП та ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Зарплата виплачується у строки, встановлені колективним договором, два рази на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже, зарплата виплачувалась: - за першу половину поточного місяця - не пізніше 16-22 числа цього ж місяця; - за другу половину місяця - не пізніше 1-7 числа наступного місяця. Виплата зарплати проводилась вчасно, два рази на місяць, про що навіть свідчить таблиця з позовної заяви Позивача в підпункті 1 гр. 6 «Дата зарахування платежу (авансу)». Відрахування за ОСОБА_1 здійснювались у розмірі 22%, про що свідчить щомісячна звітність з ЄСВ та індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-7), наданої Позивачем в матеріалах справи.

Щодо порушення трудового законодавства в частині проведення повного розрахунку, які Позивач надає у відповіді на відзив відповідача-1, довідка про доходи затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України 27 серпня 2004 року №192 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05 червня 2015 року №591), у якій подається інформація про нараховану заробітну плату щомісячно. Натомість у розрахунковому листі відображається всі виплати, які нараховані та виплачені саме в цьому місяці. У січні 2020р. позивачу нараховано та виплачено відпускні за лютий 2020р. у сумі 7134,08 грн., тому у розрахунковому листі нараховано дохід у сумі 21842,95 грн., а у довідці про доходи за січень 2020р. 14708,87 грн., а не 21842,95 грн., оскільки 7134,08 грн. це дохід за лютий 2020р. У липні 2020р. позивачу нараховано та виплачено відпускні за серпень 2020р. у сумі 3107,29 грн., тому у розрахунковому листі нараховано дохід у сумі 12598,67 грн., а у довідці про доходи за липень 2020р. - 9491,38 грн., оскільки 3107,29 грн. - це дохід за серпень 2020р. Як вбачається з вище викладеного та підтверджено відповідними доказами, виплата зарплати проводилась своєчасно у повному обсязі, згідно вимог чинного законодавством.

Щодо доводів позивача, викладених в клопотанні про залучення доказів, слід зазначити наступне.

Як вбачається з вище наведеного, ОСОБА_1 у січні 2020р. та лютому 2020р. працювала за сумісництвом у комунальному закладі «Навчально-виховний комплекс №1», про що свідчить наказ №138-к від 29.08.2019р. Тому згідно з довідки з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 01.11.2021р. дохід за 2020р. ОСОБА_1 склав 90860,32 грн., а в довідці про зарплату та розрахункових листах, які надавались позивачу була надана на запит позивача тільки зарплата по КЗДО №13, у якій нараховано та виплачено дохід у сумі 84159,81 грн. Тобто різниця становить 6700,51 грн., що є зарплатою по комунальному закладу «Навчально-виховний комплекс №1», про що свідчить довідка про зарплату.

Проаналізувавши таблицю, наведену позивачем, слід зазначити наступне:

1.Жоден стовпчик не містить висновку, що робить таблицю незрозумілою по суті.

2.Стовпчик 9 «Всього виплачено за місяць (5+7)» містить нез`ясовану інформацію, проставлена сума за січень 2020р. - 22125,13 грн. та зазначено, що це є сумою стовпчиків 5+7, яких немає у цій таблиці. Також сума 22125,13 грн. «Всього виплачено за місяць» не зазначена ні в довідці, ні в розрахунковому листі позивача.

3.Стовпчик 2 «Сума нарахованої заробітної плати, яка вказана в Довідці про доходи» та стовпчик 12 «Сума заробітної плати, що вказано в розрахункових листах до виплати» обидва дорівнюють 84159,81 грн., а стовпчик «Різниця між з/п в Довідці про доходи та розрахункових листах дорівнює 0.

4.Сума заробітної плати, яка підлягає до виплати (за мінусом ПДФО, військового збору, профспілкового внеску, що становить вкупі 20,5%) 84159,81 - 20,5% = складає 66907,04 грн. Згідно цієї таблиці, стовпчик 12 «Сума заробітної плати, що вказана в розрахункових листах до плати» саме ця сума зарахована на її картковий рахунок, а також підтверджується самою позивачкою, таблицею з позовної заяви стовпчик 5 «Сума зарахованого платежу(аванс)».

Таким чином, твердження Позивача про те, що нарахування та виплата заробітної плати відображена недостовірно є помилкові та не відповідають дійсності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти позову позивача та її представників та просить суд в їх задоволенні відмовити.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала показання, згідно яких повідомила, що вона працює вихователем методистом дитячого садку № 13. 17 вересня 2020 року вона отримала трудову книжку для вручення її ОСОБА_1 з метою її звільнення. На той час вона виконувала обов`язки директора дитсадку. Вона подзвонила на мобільний телефон ОСОБА_8 та повідомила їй про отримання нею трудової книжки, однак та повідомила, що вона уїхала і не бажає отримати трудову книжку. Вона займалася виготовленням документів на звільнення ОСОБА_8 за власним бажанням. Дзвонили ОСОБА_8 після обіду, печатки в трудовій книжці ОСОБА_8 були поставлені в управлінні освіти.

Окрім цього, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала показання, згідно яких повідомив, що вона працює помічником вихователя дитсадку № 13. Вона була присутня, коли керівник дитсадку дзвонив по телефону ОСОБА_8 та повідомляв про отримання нею трудової книжки, остання кудись уїхала та за книжкою не прийшла.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем та її представниками позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частина 2 ст. 13 ЦК України передбачає межі здійснення цивільних прав передбачено при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися віддій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Але такий спосіб захисту як визнання дій неправомірними законом не передбачено. Не передбачено такий спосіб захисту і укладеним договором.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона була прийнята на роботу до КЗ дошкільної освіти №13 «Малятко» (ясла-садок) Покровської міської ради Дніпропетровської області на посаду вчителя-логопеда по переведенню на підставі Наказу №34-к від 04.04.2006р. У зв`язку з порушенням з боку відповідача трудового законодавства по відношенню до неї вона подала заяву про звільнення від 16.09.2020р., в якій просила звільнити за ч.3 ст.38 КЗпП. На підставі її заяви відповідачем було видано Наказ №28-к/тр від 17.09.2020р., яким її звільнено на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП, а саме за власним бажанням, але вона просила звільнити її за ч.3 ст.38 КЗпП. При цьому Наказ про звільнення складено та підписано в.о.директора Шильніковою Т.П., а печатка поставлена з боку Управління освіти виконкому. Комісією Управління Державної служби якості освіти у Дніпропетровській області зазначеною службою в період з 02 по 05 листопада 2020р. було проведено позапланову перевірку діяльності відповідача, за наслідками якої складено Акт від 05.11.2020р. №72/03-04/003, складений за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері дошкільною освіти. В Акті зафіксовано порушення вимог абз. 4 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про освіту». В Акті також вказується, що вона звільнилась із закладу дошкільної освіти відповідно до Наказу комунального закладу дошкільної освіти №13 «Малятко» (ясла-садок) Покровської міської ради Дніпропетровської області від 17.09.2020р. №28-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 », який на момент здійснення перевірки не підписаний. Вона зверталась до КЗ дошкільної освіти №13 «Малятко» (ясла-садок) із заявою, в якій просила засвідчити запис про її звільнення печаткою КЗДО №13 та внести зміни до запису в трудовій книжці №15, а саме: «Запис №15 від 17.09.2020р. є недійсним та проставити запис про звільнення ОСОБА_1 з проставленням печатки КЗДО №13». В заяві про звільнення вона зазначила, що їй виплачувалась заробітна плата не в повному розмірі, несвоєчасно, відрахування єдиного соціального внеску здійснювалось не в повному розмірі, що є свідченням порушення її прав. Згідно довідки про її доходи за період січень 2020р. - вересень 2020р. сума доходу, яку було відображено в звітності Управління освіти за звітний місяць, січень 2020р. - 18 346,07 грн., однак в довідці про доходи 14708,87 грн., в довідці ОК-7 за звітний місяць лютий 2020р. сума проставлена 12054,90 грн., в довідці про доходи 8991,59 грн., що є свідченням неправдивих відомостей. Крім того, в розрахункових листах проставлений оклад в розмірі 5385,00 грн., однак нараховано оклад в меншому розмірі. Зокрема, за травень 2020 року проставлено оклад на рівні 5385 грн., однак нараховано оклад в розмірі 5087 грн., що є на 298 грн. менше. Аналогічним чином нараховано менший оклад в інших місяцях 2020 року, що є свідченням недоплати її зарплати. Зарплата у липні 2020 року за весь час щорічної відпустки була виплачена їй з порушенням терміну на 2 дні, що підтверджується Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 12.01.2021р. №02/4.3.-515, складеного Головним управлінням Держпраці в Дніпропетровській області. КЗ дошкільної освіти №13 «Малятко» (ясла-садок) було прийнято до закладу дитину з особливими освітніми потребами без відкриття інклюзивної групи, а саме було прийнято ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребувала особливих освітніх потреб на підставі витягу з протоколу засідання обласної психолого-медико-педагогічної консультації від 22.03.2017р. №131-а. Дитину було зараховано до групи №2 «Метелики» (звичайного типу) без видачі наказу про створення інклюзивної групи, за відсутності наказу про зарахування до старшої групи. Актом від 05.11.2020р. №72/03-04/003 зафіксовано, що в цій групі перебуває 21 особа разом з ОСОБА_10 . Отже, в групі була більша кількість дітей, ніж визначено Статутом, що збільшило об`єм її роботи, без проведення відповідної доплати за понаднормове виконання роботи. Натомість, за виконання роботи в більшому об`ємі їй не здійснювалась, яка передбачена нормами Закону України «Про оплату праці», КЗпП, Закону України «Про дошкільну освіту». Крім того, в період з вересня 2018 року по 27.06.2019 року вона надавала ОСОБА_10 професійні заняття в сфері інклюзивного навчання, хоча до її обов`язків входить проведення занять з дітьми, які потребують особливих навчальних умов. При цьому виконання не обумовленої трудовим договором роботи жодним чином не оплачувалось. Поряд зі своєю основною роботою її з 2018 року залучали до надання індивідуальних послуг для дитини, яка потребує особливих освітніх потреб понад норму годин роботи, які обумовленні трудовим договором з нею та без відповідної доплати. Лише після подання скарг її було прийнято на посаду вчителя-дефектолога за сумісництвом на 0,25 ставки з 13.03.2019р. по 28.06.2019р. до КУ «Інклюзивно-ресурсного центру Покровської міської ради Дніпропетровської області» та за вказаний період їй нараховувалась 0,25 ставки за проведення індивідуальної корекційної-відновлювальної роботи з ОСОБА_10 , однак роботу за 2018, 2020 роки їй ніхто не оплачував. Щодо порушення законодавства при звільненні за ч.1 ст.38 КЗпП, її було звільнено за ч. 1 ст. 38 КЗпП, хоча підстав для такого звільнення немає, оскільки заява про звільнення за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП нею не подавалась, змінювати формулювання причини звільнення роботодавцем за власною ініціативою КЗпП не передбачено (Постанова ВС 741/1128/17 від 13.06.2018р.). Таким чином, звільнення за ч. 1 ст. 38 КЗпП за відсутності відповідної заяви працівника та раніше спливу двотижневого строку з моменту подання заяви про звільнення є протиправним та таким, що позбавляє працівника прав, передбачених ч. 2 ст. 38 КЗпП. Отже, скорочення двотижневого строку попередження про звільнення не допускається, однак відповідач не мав підстав для звільнення за ч.1 ст.38 КЗпП, а тому вважає, що наказ підлягає скасуванню. Вона подала заяву про звільнення, чим висловила намір про припинення трудових відносин, та на момент звернення із цим позовом припинила трудові відносини, то причина звільнення повинна бути змінена з ч. 1 ст. 38 КЗпП на ч. 3 ст. 38 КЗпП на підставі судового рішення. Щодо невірності заповнення трудової книжки при звільненні, то відповідно до запису №12 від 04.04.2006р. в трудовій книжці вона прийнята на роботу до КЗДО №13 на посаду логопеда по переведенню на підставі Наказу №34-К від 04.04.2006р. У зв`язку з порушенням трудових прав з боку керівника КЗДО №13 вона подавала заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП, в якій викладено зміст порушень, які стали підставою для звільнення. Відповідно до запису №15 від 17.09.2020р. в трудовій книжці її було звільнено на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП та засвідчено печаткою «Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області». Вона зверталась з відповідною заявою до КЗДО №13, в якій просила внести зміни до запису в трудовій книжці №15 а саме: «Запис №15 від 17.09.2020р. є недійсним, та проставити запис про звільнення ОСОБА_1 з проставленням печатки КЗДО №13», однак відповіді на звернення відповідач їй не надав. Щодо стягнення вихідної допомоги, вона повинна бути звільненою за ч. 3 ст. 38 КЗпП, оскільки звільнилась саме з підстав порушення її трудових прав, а не за власним бажанням, а тому у відповідності до ст. 44 КЗпП, відповідач зобов`язаний виплатити на її користь вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. Відповідно до довідки про доходи, яку надав відповідач, зарплата за липень 2020р становить 9491,38 грн., за серпень 2020р. - 8199,38 грн. Кількість робочих днів за липень, серпень 2020р. становить 43. Відповідно до положень Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата становить: (9491,38+8199,38)/43=405,99 грн. Середньомісячне число робочих днів становить: 43/2 = 21,5. Таким чином, вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку становить: (405,99*21,5)*3= 26186,36 грн. Щодо стягнення середньої заробітної плати за порушення строків виплати вихідної допомоги, на момент подання позову сума середнього заробітку складає: Дата початку розрахунку: 17.09.2020р. Дата закінчення розрахунку: 27.08.2021р. Кількість днів: 344. Середньоденна (годинна) заробітна плата становить: (9491,38+8199,38)/43=405,99 грн. Сума середнього заробітку становить: 405,99*344=139 660,56 грн. Щодо стягнення середньої заробітної плати за порушення строків видачі трудової книжки, відповідач в порушення діючих вимог чинного законодавства допустив затримку видачі їй трудової книжки, а тому за весь час затримки видачі трудової книжки зобов`язаний сплатити на її користь середній заробіток. Вона не отримала трудову книжку в день звільнення. Акт про відмову про отримання трудової книжки керівництвом УОВКПМР не складено. Керівництвом УОВКПМР цінним листом від 15.12.2020 року їй була направлена трудова книжка. В день звільнення вона була присутня на роботі та КЗДО №13 зобов`язаний був в цей день видати трудову книжку, однак трудова книжка їй не була видана у встановлений строк, лише 23.09.2020р. було направлено повідомлення про надання згоди на отримання трудової книжки по пошті та після отримання такої згоди їй була вручена трудова книжка 22.12.2020р. Тому вважає, має місце порушення строків видачі трудової книжки, який повинен обраховуватися з 18.09.2020р. по 22.12.2020р. (95 днів) за ставкою 405,99 грн. на день, що складає 38569,05грн. Щодо моральної шкоди, вважає, що в результаті протиправних дій з боку відповідачів їй було завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 20000 грн. Вона зазнала моральних страждань, які полягають в зміні причини звільнення, оскільки вона не збиралась звільнятися за власним бажанням, а була вимушена звільнитись через порушення її трудових прав. Крім того, зазнала душевних страждань та переживань в результаті зміни формулювань звільнення, в результатів порушення строків розрахунку при звільненні, а також через те, що їй не видавали трудову книжку Моральна шкода її полягає в наступному: - в душевних стражданнях в зв`язку з необхідністю тривалий час знаходитися вдома та не мати можливість працевлаштуватись; - в душевних стражданнях через порушення трудових прав, які стали підставою для подачі заяви про звільнення, а також в душевних стражданнях, які полягають в зміні причин звільнення за відсутності її заяви; - в душевних стражданнях через порушення нормальних життєвих стосунків з оточуючими людьми.

З доводами та вимогами позивача та її представників, висловлених в позовній заяві та в судовому засіданні суд не погоджується, оскільки вони є безпідставними та не доведеними і спростовуються поясненнями представників відповідачів, наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так, позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з Наказом про її звільнення №28-к/тр від 17.09.2020 року, просить визнати його незаконним і скасувати. З вказаним наказом позивач була ознайомлена 17.09.2020р., про що свідчить її підпис в цьому наказі під запереченням щодо причин звільнення. Тобто, вимагаючи визнати незаконним і скасувати наказ №28-к/тр від 17.09.2020р. «Про звільнення ОСОБА_1 » позивач ставить перед судом вимогу щодо свого поновлення на посаді вчителя-логопеда в Комунальному закладі дошкільної освіти №13 «Малятко» (ясла - садок) Покровської міської ради Дніпропетровської області.

Далі позивач просить змінити формулювання причин свого звільнення та зобов`язати Комунальний заклад дошкільної освіти №13 «Малятко» (ясла - садок) Покровської міської ради Дніпропетровської області, внести запис до трудової книжки про її звільнення за ч. З ст. 38 КЗпП України.

Виходячи з такого формулювання позовних вимог є незрозумілим наступне: позивач бажає щоб суд визнав незаконним і скасував наказ про її звільнення, тобто фактично поновив її на роботі, чи зобов`язав відповідача внести зміни до наказу про її звільнення. Якщо позивач бажає визнати незаконним і скасувати наказ №28-к/тр від 17.09.2020р. «Про звільнення ОСОБА_1 », то як в скасований наказ в подальшому можна внести зміни, а якщо в даний наказ потрібно внести зміни, то навіщо його перед цим скасовувати.

Слід зазначити, що реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду з метою за захисту свого порушення прав. Основним нормативним актом, що регулює строки звернення до суду про вирішення спорів у порядку цивільного судочинства, є Цивільний кодекс України, який встановлює інститут позовної давності і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Ст. 257 ЦК України встановлює загальний строк позовної давності - три роки. Проте, Кодекс законів про працю України встановлює спеціальну позовну давність для спорів в межах трудових відносин.

Зокрема, ч. 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Так, судом встановлено, що виходячи з позовних вимог позивача, вона мала би звернутися до суду в строки, визначені ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Водночас даний позов подано майже через рік після вручення їй наказу №28-к/тр від 17.09.2020р. «Про звільнення ОСОБА_1 », який вона отримала 17.09.2020р., про що свідчить її підпис в цьому наказі під запереченням щодо причин звільнення.

Відповідно до приписів ст. 267 ЦК України, сплив термін позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд звертає на те, що позивач, посилаючись на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVІD-19)», Постанову КМУ від 09.12.2020 р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVII)-19. спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2», вважає, що строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом ним не порушено, оскільки, на теперішній час діють карантинні обмеження.

Водночас, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19)» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2020, №46, ст.399), з метою удосконалення норм Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19), пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., №48, ст. 436) викладено такій редакції:

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про Їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, провадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Як вбачається з вищенаведеного, з прийняттям Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19)» карантин не є безумовною підставою поновлення процесуальних строків, а поновлення таких строків можливе лише за умови, якщо ці строки пропущені з причин, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

В свою чергу позивач у своїй заяві не наводить жодної причини пропуску позовної давності обумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином і взагалі не ставить перед судом питання про поновлення такого строку.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що позивачем пропущено строки звернення до суду, визначені чинним законодавством України, суд вважає, необхідним застосувати позовну давність при вирішенні даного спору та відмовити у задоволенні поданого позову межами встановленого вимогами ЦК та КЗпЗ України строку позовної давності позовної заяви ОСОБА_1 .

Що стосується по суті вимог позивача про визнання незаконним і скасування наказу №28-к/тр від 17.09.2020р. «Про звільнення ОСОБА_1 » та зміни формулювання причин звільнення останньої за ч.3 ст.38 КЗпП України слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

16.09.2020 року позивач звернулася з заявою на ім`я начальника управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області та директора комунального закладу дошкільної освіти №13 «Малятко» (ясла - садок) Покровської міської ради Дніпропетровської області про звільнення її з 17.09.2020р. із займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При цьому позивач зазначила, що причиною такого звільнення є невиконання управлінням освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області законодавства про працю, а саме:

1. Проведення виплати заробітної плати не в повному розмірі.

2. Несвоєчасна виплата заробітної плати.

3. Порушення прав працівника.

4. Здійснення відрахування ЄСВ в меншому розмірі.

Водночас жодного з доказів на підтвердження вище викладених фактів позивачем не було надано.

Що стосується тверджень позивача про проведення їй виплати заробітної плати не в повному розмірі, слід зазначити наступне.

Заробітна плата позивачу нараховується відповідно до кваліфікаційної категорії, яка встановлюється атестаційною комісією згідно наказу Міністерства освіти та науки України від 06.10.2010р. №930. ОСОБА_1 має вищу кваліфікаційну категорію відповідно до наказу Управління освіти від 05.04.2018р. №64-к/тр, що становить 14 тарифний розряд. Згідно з наказом Міністерства освіти та науки України від 26.09.2005р. №557 станом на 01.09.2020р. 14 тарифний розряд станом на 01.01.2020р. становить 5087 грн.00 коп. Позивачу відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 10.07.2019р. №695 здійснюється підвищення посадового окладу на 10%. Оскільки ОСОБА_1 працювала у закладі дошкільної освіти для дітей, які мають вади у фізичному чи інтелектуальному розвитку або потребують тривалого лікування отримувала доплату у розмірі 20% за роботу в спеціальних групах, відповідно до п.п. «в» п. 28 Інструкції №102 за роботу. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011р. №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів,вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» встановлена надбавка у розмірі 10%. Відповідно до ч.4 ст.61 Закону України «Про освіту» педагогічним і науково-педагогічним працівникам встановлюються щомісячні надбавки за вислугу років у розмірах: понад три роки - 10 відсотків; понад 10 років - 20 відсотків; понад 20 років - 30 відсотків посадового окладу. ОСОБА_1 мала більше 35 років педагогічного стажу, тому надбавку отримувала у розмірі 30%.

Що стосується тверджень позивача про несвоєчасну виплату заробітної плати, строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці».

Заробітна плата виплачується у строки, встановлені колективним договором, два рази на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Отже, заробітна плата виплачується:

-за першу половину поточного місяця - не пізніше 16-22 числа цього ж місяця;

-за другу половину місяця - не пізніше 1-7 числа наступного місяця.

Судом встановлено, що виплата заробітної плати позивачу проводилась вчасно, два рази на місяць, проміжок часу між виплатами не перевищує шістнадцять календарних днів.

Відповідачем надано суду докази, відповідно до яких вбачається, що позивач отримувала: заробітну плату за травень 2020року перераховано на картковий рахунок 02.06.2020; аванс (заробітна плата за першу половину місяця) за червень 2020р. перераховано на картковий рахунок 16.06.2020; заробітну плату за червень 2020 перераховано на картковий рахунок 02.07.2020; аванс (заробітна плата за першу половину місяця) та відпускні за липень 2020року перераховано на картковий рахунок 16.07.2020; заробітну плату за липень 2020року перераховано на картковий рахунок 30.07.2020; аванс (заробітна плата за першу половину місяця) за серпень 2020р. перераховано на картковий рахунок 14.08.2020; заробітну плату за серпень 2020року перераховано на картковий рахунок 28.08.2020.

Нарахування та сплата ЄСВ здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу (п. 1 ч.І ст. 7 Закону № 2464). Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 Закону, встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 Закону бази нарахування єдиного внеску, крім: підприємств, установ і організацій, фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, в яких працюють особи з інвалідністю, - для яких єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 8,41 відсотка суми нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суми виплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги з тимчасової непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами для працюючих осіб з інвалідністю.

Зокрема, відрахування за ОСОБА_1 здійснювались у розмірі 22%, про що свідчить щомісячна звітність з ЄСВ.

Все вищевикладене, підтверджується Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №02/4.3.-515 д 12.01.2021 (копія акту міститься в матеріалах справи).

При здійснені перевірки закладу було встановлено порушення виплати заробітної плати працівникам за весь час щорічної відпустки не пізніше ніж за три дні до початку відпустки (п. 6.34 акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №02/4.3.-515 від 12.01.2021 р.). Водночас вище вказані порушення є надуманими, не відповідають дійсності, оскільки, згідно зі статтею 10 Закону «Про відпустки» та статті 79 КЗпП України, щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або повноваженим ним органом, за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків враховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, згоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 16.07.2020 (Додаток № 4) останній надано залишок чергової відпустки у кількості 7 календарних днів з 17.07.2020 по 23.07.2020, виплати здійснено 16.07.2020, що підтверджується копією платіжного доручення (Додаток №5). Згідно з заявою ОСОБА_1 від 23.07.2020 (Додаток №6) останній надано частину чергової відпустки у кількості 18 календарних днів з 24.07.2020 по 10.08.2020, виплати здійснено 16.07.2020, що підтверджується копією платіжного доручення (Додаток №7). Враховуючі вищевикладене, підтверджене відповідними доказами, виплата заробітної плати з порушенням строків її виплати відбулася не з вини установи, а у зв`язку з тим, що працівник подав заяву про надання відпустки з порушенням строків встановлених чинним законодавством України, а саме за 1 день до відпустки, у зв`язку з чим фізично неможливо було ти в строки встановлені законом.

Тому суд вважає, що у Відповідача не було законних підстав для звільнення Позивача з займаної посади на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, а оскільки остання не заперечувала проти свого звільнення з займаної посади.

Заслуговують судом уваги доводи представника відповідача ОСОБА_5 , висловлені нею в письмових поясненнях та в судовому засіданні, які цілком спростовують доводи позивача та її представників.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, судом не вбачається з боку відповідача порушень діючого трудового законодавства України при звільненні позивача з займаної посади, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір із відповідача стягненню не підлягає, а всі судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.. ст.. 38, 79, 115, 233 кодексу законів України про працю, ст.. ст.. 4, 10, 12, 28, 76-82, 89, 133, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу дошкільної освіти №13 «Малятко» (ясла-садок), Управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради «про оскарження причин звільнення, зобов`язання вчинити дії та стягнення грошових коштів».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 травня 2022 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш