КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 523/2699/21-ц Головуючий у суді першої інстанції: Бусик О.Л.
Номер провадження: 22-ц/824/2467/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в Печерський районний суд міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», відповідач, Банк) про захист прав споживачів та стягнення збитків.

В обґрунтування позову зазначив про те, що 19 червня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ним, був укладений кредитний договір № 225М.

В межах вказаного кредитного договору, йому було надано на умовах повернення до 20 червня 2011 року, виплати відсотків по кредиту, строковості, платності та цільового характеру використання, кредитні кошти у сумі 50 000 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, 16 червня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

В подальшому, 16 лютого 2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до Суворовського районного суду міста Одеси з вимогами про дострокове стягнення з нього та поручителя, суми заборгованості по кредитному договору, в розмірі 311 371,75 грн., що складало в еквіваленті, відповідно до курсу НБУ - 40 437,89 доларів США.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25 травня 2009 року, позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк»задоволено. Стягнуто з нього та ОСОБА_2 солідарно, на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 311 371,75 грн., суму державного мита у розмірі 1 700,00 грн., інформаційно-технічний збір у розмірі 30 грн.

На виконання даного судового рішення, 17 червня 2009 року, Суворовським районним судом міста Одеси, видано виконавчий лист № 2-2597/09.

У зв`язку з погашенням ним, перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 313 101,75 грн., виконавче провадження № 25574165 з примусового виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 25 травня 2009 року за виконавчим листом № 2-2597/09, згідно постанови заступника начальника першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 19 травня 2011 року закінчено.

Як вказує позивач, у рамках виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси, за виконавчим листом № 2-2597/90, виконавче провадження № 25574165, у нього вилучено автомобіль марки Mercedes Benz 312D, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що, 21 січня 2010 року складено акт опису та арешту майна із зазначенням про передачу описаного майна на відповідальне зберігання представнику філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» - Татарчуку О.В., ринкова вартість на момент передачі автомобіля складала 54 788 грн., що по курсу НБУ, становить 6 929 доларів США, про що визначено в звіті про незалежну оцінку.

У рамках виконавчого провадження № 25574165, вилучений автомобіль не було реалізовано, а виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку з погашенням заборгованості у повному обсязі.

Позивач зазначив, що він намагався повернути належний йому автомобіль, однак отримував від відповідача відмови.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за вилучений автомобіль, посилаючись на ст. ст. 1212, 1213 ЦК України. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07 лютого 2017 року, у задоволенні позову йому відмовлено. Проте, під час перегляду апеляційним судом Одеської області даного судового рішення, на підставі ухвали Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2017 року, ПАТ КБ «ПриватБанк»зобов`язано забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності Мораренка В.В. для проведення огляду та обстеження автомобіля марки Mercedes Benz 312D, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за його місцезнаходженням, з метою визначення технічного стану автомобіля та оцінки на час вирішення справи.

Окрім того, апеляційним судом установлено факти, що мають приюдиційне значення для вирішення цієї справи, а саме: автомобіль позивача вилучений в межах виконавчого провадження, яке закінчено 19 травня 2011 року без законної на те підстави; будь які підстави для утримання автомобіля у відповідача відсутні; вимоги позивача про стягнення вартості безпідставно набутого майна на підставі ч. 2 ст. 1213 ЦК України є передчасними з огляду на факт перебування спірного автомобіля у ПАТ КБ «ПриватБанк» та відсутності доказів неможливості повернення його в натурі.

Зі звіту №178/30-1 від 30 серпня 2017 року про визначення ринкової вартості транспортного засобу, з урахуванням технічного стану на час проведення обстеження, встановлено тотальне знищення автомобіля, оскільки вартість ремонту автомобіля, перевищує його ринкову вартість та визначено, що матеріальний збиток, заподіяний власнику внаслідок неналежного збереження та відсутності експлуатації транспортного засобу складає 5 695 доларів США.

Зазначив, що 28 березня 2019 року, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу вчинила виконавчий напис № 839 на підставі кредитного договору № 225М від 19 червня 2006 року та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 20 червня 2006 року, реєстровий номер № 11462.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03 березня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису № 839 від 28 березня 2019 року таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Після отримання рішення суду, він звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із запитом про місце знаходження належного йому автомобіля, на який, 10 січня 2021 року ним отримано лист від відповідача про те, що автомобіль реалізовано в рамках виконавчого провадження № 60046645 від 13 вересня 2019 року.

Посилаючись на протиправну бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк», яка полягає у заволодінні його майном, подальшому його утриманні після встановленого судом факту незаконності таких дій, подальше знецінення автомобіля, неможливості його використання за призначенням протягом десяти років, позивач указує, що йомуспричинено матеріальну та моральну шкоду.

Заподіяну матеріальну шкоду він оцінює у розмірі вартості автомобіля на момент його вилучення, що складає 6 929 доларів США в еквіваленті до національної валюти по курсу НБУ.

Моральна шкода виразилася у зміні його звичайного способу життя, автомобіль ним використовувався для роботи, пересування громадським транспортом завдало йому незручностей. Позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, з урахуванням характеру та тривалості порушення його права на володіння своїм майном у розмірі 100 000 грн.

На підставі вищевикладеного, просив суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 194 929,40 грн., що по курсу НБУ, станом на час вирішення справи відповідає 6 929 доларів США, та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вказав на те, що оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки залишення без уваги щодо наданих ним доказів, є прямим порушенням процесуального законодавства. Вказує, що висновки Печерського районного суду міста Києва не відповідають обставинам справи та є помилковими.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на ч. 1 ст. 1213 ЦК України якою визначено порядок повернення потерпілому в натурі набувачем, безпідставно набутого майна.

Звернув увагу апеляційного суду на те, що правові підстави неповернення відповідачем належного йому автомобіля відсутні, тому слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь завдану йому матеріальну та моральну шкоду.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив апеляційний суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що доводи апеляційної скарги безпідставні, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25 травня 2009 року, позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк»задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно, на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 225М від 19 червня 2006 року в сумі 311 371,75 грн., суму державного мита у розмірі 1 700,00 грн., інформаційно-технічний збір у розмірі 30 грн.

Для виконання вказаного рішення суду, 17 червня 2009 року Суворовський районний суд міста Одеси видав Банку виконавчий лист № 2-2597/09 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно, кредитної заборгованості в сумі 311 371,75 грн. та судових витрат, а всього: 313 101,75 грн. За таких обставин, виконавчою службою було відкрито виконавче провадження № 25574165.

У зв`язку з погашенням ОСОБА_1 боргу перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 313 101,75 грн., виконавче провадження № 25574165 за виконавчим листом № 2-2597/09 закінчено, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 19 травня 2011 року заступника начальника першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

У рамках виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 25 травня 2009 року, за виконавчим листом № 2-2597/09, виданим Суворовським районним судом міста Одеси 17 червня 2009 року, у позивача вилучено автомобіль марки Mercedes Benz 312D, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що складено акт опису та арешту майна від 21 січня 2020 року, із зазначенням про передачу майна на відповідальне зберігання представнику філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» Татарчуку О.В.

Ринкова вартість на момент вилучення автомобіля на період 30 червня 2010 року, тобто на момент вилучення, складала 54 788 грн., що еквівалентно за курсом НБУ 6 929 доларів США (100 доларів США=790.70 грн.). Викладене підтверджується висновком суб`єкта оціночної діяльності, призначеного за постановою старшого державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 27 квітня 2010 року.

В межах виконавчого провадження № 25574165, вилучений автомобіль не було реалізовано.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2017 року у справі № 521/17192/16-ц, при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за вилучений автомобіль, судом установлено, що автомобіль позивача, вилучений в межах виконавчого провадження № 25574165, яке закінчено 19 травня 2011 року, перебуває протягом шести років на території стоянки ПАТ КБ «ПриватБанк» без законної на те підстави, будь які правові підстави для утримання автомобіля у відповідача відсутні (а.с. 12-13).

Зі звіту № 178/30-1 від 30 серпня 2017 року, проведеним ТОВ «АМК ТРАСТ» про визначення ринкової вартості вищевказаного транспортного засобу, з урахуванням його технічного стану на час проведення обстеження - станом на 23 серпня 2017 року, вбачається тотальне знищення автомобіля, оскільки вартість ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість та зазначено, що ринкова вартість автомобіля з урахуванням технічного стану на дату огляду - 23 серпня 2017 року складає 36 829 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 1447 доларів США (100 доларів США = 2 545,17 грн.).

У жовтні 2011 року ПАТ «ПриватБанк» звернулося в Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 225М від 19 червня 2006 року, посилаючись на те, що незважаючи на ухвалене Суворовським районним судом міста Одеси 20 травня 2009 року судового рішення, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором не виконані, у зв`язку з чим просив стягнути з них солідарно заборгованість в сумі 131 170,30 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1 950 грн., та 200 грн.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Крім того, 12 грудня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис № 6695 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк, відповідно до умов кредитного договору від 22 серпня 2005 року грошових коштів в сумі 28 050,16 грн.

Відповідно до постанови № 60046645 від 13 вересня 2019 року, старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. № 6695, виданого 12 грудня 2016 року.

В межах виконавчого провадження № 60046645 та згідно постанови старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 28 січня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника описано та накладено арешт на майно: автомобіль марки Mercedes Benz 312D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , 1997 року випуску, що належить боржнику: ОСОБА_1 (а.с. 206).

На описане майно накладено арешт та встановлено обмежене право користування ним та відчуження.

Також, 28 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 839 на підставі кредитного договору № 225М від 19 червня 2006 року та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 20 червня 2006 року, реєстровий номер № 11462, про визнання якого таким, що не підлягає виконанню, позивач звернувся в Малиновський районний суд міста Одеси з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу, Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису № 839 від 28 березня 2019 року таким, що не підлягає виконанню, задоволено (а.с. 83-84).

В подальшому, позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із запитом про місце знаходження належного йому автомобіля.

З відповіді Банку, наданої ОСОБА_1 12 січня 2021 року № 20.1.0.0/7-201216/5004 на 2072361-ВБ від 16-12-2020 року вбачається, що автомобіль реалізовано в рамках виконавчого провадження № 60046645 від 13 вересня 2019 року, відкритого старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області з примусового виконання виконавчого напису № 6695 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу в розмірі 28 050,16 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, Печерський районний суд міста Києва дійшов висновку, що відсутні докази протиправної поведінки відповідача, його вини, у неповерненні автомобіля позивачу після завершення виконавчого провадження № 25574165 не встановлено, тому підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому, сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов, суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому, сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушенням принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Стверджуючи про наявність правових підстав для неповернення позивачу автомобіля, відповідач жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цього до суду не надав.

Згідно ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасників справи на відсутність певної обставини, обов`язок доведення її існування покладено на ту сторону, яка стверджує про її наявність. У разі ненадання таких доказів, суд має визнати відсутність такої обставини встановленою.

Колегія суддів приймає до уваги доводи позивача, що факт утримання відповідачем без законної правової підстави автомобіля, встановлений рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2017 року, та має преюдиційне значення, а тому, не підлягає доказуванню відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України при вирішенні даної справи. Тим не менш, судом першої інстанції вказаному доводу належної правової оцінки надано не було. При цьому, свою позицію суд обґрунтував виключно на твердженнях відповідача, які не були підкріплені відповідними доказами, в зв`язку з чим, вони не можуть бути прийняті до уваги.

З точки зору колегії суддів апеляційного суду, враховуючи недоведення відповідачем наявності правових підстав для неповернення ОСОБА_1 належного йому автомобіля, Печерський районний суд міста Києва мав встановити набуття Банком майна, без достатньої на це правової підстави, чого зроблено не було.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України), або якщо підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15.

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Судова колегія звертає увагу, що в рамках виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 25 травня 2009 року, за виконавчим листом № 2-2597/09, виданим Суворовським районним судом міста Одеси 17 червня 2009 року, виконавче провадження № 25574165, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно, на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 225М від 19 червня 2006 року в сумі 311 371,75 грн., суми державного мита у розмірі 1 700,00 грн., інформаційно-технічного збору у розмірі 30 грн., у позивача вилучено автомобіль марки Mercedes Benz 312D, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що складено акт опису та арешту майна від 21 січня 2020 року, із зазначенням

про передачу майна на відповідальне зберігання представнику фвілії «Южне головне регіональне управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» - Татарчуку О.В.

Так як ОСОБА_1 , суму заборгованості за кредитним договором № 225М від 19 червня 2006 року у загальному розмірі 313 101,75 грн. перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» погашено у повному обсязі, у строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду, 19 травня 2011 року виконавче провадження № 25574165, за виконавчим листом № 2-2597/09 закінчено (а.с. 6, 7, 25).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 920/169/18.

За правилами ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми, необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Вирішуючи питання про застосування/незастосування статей 1212, 1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки виконавче провадження № 25574165, яке було відкрито державним виконавцем за виконавчим листом № 2-2597/09, виданим Суворовським районним судом міста Одеси 17 червня 2009 року на виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 25 травня 2009 року, в рамках якого був вилучений належний позивачу автомобіль та переданий на зберігання відповідачу, закінчено 19 травня 2011 року, правова підстава для неповернення автомобіля ОСОБА_1 відсутня. Відтак, у ОСОБА_1 виникло право вимагати повернення безпідставно набутого майна на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність факту заподіяної шкоди та її розмір, протиправний характер поведінки відповідача, в результаті якої її завдано, а також наявність причинного зв`язку між діями заподіювача шкоди та виникненням шкоди.

Судова колегія погоджується із твердженнями ОСОБА_1 про те, що остаточне вибуття з його володіння належного йому автомобіля відбулося поза його волею та що відсутня можливість поновити порушене право шляхом повернення автомобіля в тому ж стані, що був переданий на відповідальне зберігання Банку, який несе відповідальність за погіршення стану майна або його фактичне знищення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки з висновку суб`єкта оціночної діяльності, призначеного постановою старшого державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 27 квітня 2010 року, ринкова вартість на період 30 червня 2010 року, тобто на момент вилучення у позивача автомобіляMercedes Benz 312D, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при виконанні рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 25 травня 2009 року по виконавчому листу № 2-2597/09, виданим Суворовським районним судом міста Одеси 17 червня 2009 року, виконавче провадження № 25574165, склала 64 788 грн., що еквівалентно за курсом НБУ (100 доларів США=790,70 грн.) 6 929 доларів США, колегія суддів вважає, що саме такий розмір завданої матеріальної шкоди підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , який, згідно еквіваленту до національної валюти України за курсом НБУ, на час вирішення справи становить 253 329 (двісті п`ятдесят три тисячі триста двадцять дев`ять) гривень 24 копійки.

Оцінюючи вимогу ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., яку він обґрунтовував сильним стресом, пов`язаним з неправомірними діями відповідача, порушенням звичного способу життя так як він не міг користуватися належним автомобілем тривалий час та усвідомлював факт неправомірної втрати свого майна, апеляційний суд виходить із того, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.

Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Особа, право якої було порушене, має право на відшкодування витрат, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди та визначає її розмір з урахуванням розумності і справедливості на суму 5000,00 грн.

Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та апеляційної скарги позивача, судові витрати необхідно покласти на відповідача.

За таких умов, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 877,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення збитків - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, адреса: 01601, м. Київ, вул. М.Грушевського, 1-Д) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 6 929 доларів США, що за еквівалентом до національної валюти за курсом НБУ становить 253 329 (двісті п`ятдесят три тисячі триста двадцять дев`ять) гривень 24 копійки та 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, адреса: 01601, м. Київ, вул. М.Грушевського, 1-Д) на користь держави 1 877 (одну тисячу вісімсот сімдесят сім) гривень 22 копійки судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар