ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3825/22 Справа № 175/4075/18 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

18 травня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно (а.с.2-6). Просить суд скасувати Рішення 12 сесії 5 скликання Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 29.10.2007 року, про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1323 га., кадастровий номер: :02:001:0071 та передану її у власність гр. ОСОБА_4 ; скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЖ №138799 від 11.02.2009 року виданий ОСОБА_4 на підставі рішення Волоської сільської ради від 29.10.2007 року; скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно 18137764 здійсненої 15.12.2016 року 18:13:01 приватним нотаріусом Швецова Надією Володимирівною Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровської області на об`єкт нерухомого майна 214, земельна ділянка кадастровий номер: :02:001:0071, розміром 3/8 площі 0,1323 га. за ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно 18137736 здійсненої 15.12.2016 року 18:13:01 приватним нотаріусом Швецова Надією Володимирівною Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровської області на об`єкт нерухомого майна 214, земельна ділянка кадастровий номер: :02:001:0071, розміром 5/8 площі 0,1323 га. за ОСОБА_3 . Стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмір 2114,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначила, що є власником земельної ділянки загальною площею 0,3754 га. на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №099260, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2672 від «15» листопада 1999 року, що був виданий їй на підставі Рішення виконкому Волоської сільської ради народних депутатів №35 від «18» червня 1997 року. У Справі по передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 , міститься інформація про загальну площу земельної ділянки, що співпадає з площею визначеною в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №099260, місцезнаходження земельної ділянки, а також підписи представників відділу земельних ресурсів, представником ради, землевласника та суміжних землекористувачів Черняк М., Кухар Н., ОСОБА_5 . Виявивши намір здійснити присвоєння наявній земельній ділянці, що належить на праві приватної власності, кадастровий номер, що за даним діючим законодавством України, для ефективного і повного розпорядження своєю земельною ділянкою, є обов`язковою умовою, звернувшись у відповідності до діючого законодавства, про присвоєння кадастрового номеру, було встановлено, порушення її права на особисту приватну власності, а саме: позбавлення права на частину її земельної ділянки, що підтверджено прийнятим Державним кадастровим реєстратором відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, рішенням № РВ-017 від 15.11.2017 року, про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, в якому державний кадастровий реєстратор, зазначив, що підставою для відмови, є: «Перетин ділянок з ділянкою :02:001:0071 Площа співпадає на 45,7717%.», тобто частина земельної ділянки, що належить Позивачу на праві приватної власності відповідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 099260 від 15.11.1999 р., перебуває у власності іншої особи, на підставі Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЖ №138799 від 11.02.2009 року, отриманого, відповідно до Рішення 12 сесії 5 скликання Волоської сільської ради від 29.10.2007 року, щодо погодження ОСОБА_4 , технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1323 га., кадастровий номер: :02:001:0071. Порушення права особистої приватної власності Позивача вбачається, з підставою прийняття незаконного та протиправного рішення Волоською сільською радою, 12 сесії 5 скликання від 29.10.2007 року, та в подальшому його реалізація, шляхом отримання державного акту ОСОБА_4 , чим і було здійснено позбавлення права приватної власності у розумінні ст. 41 Конституції України. Та в супереч прийнятого 18.06.1997 року Рішення виконкому Волоської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області за №35 «Про передачу земельної ділянки у приватну власність».

Приймаючи до уваги, що рішення Волоської сільської ради, 12 сесії 5 скликання від 29.10.2007 року, потягли за собою, певні юридичні наслідки, такі як отримання Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЖ №138799 від 11.02.2009 року, ОСОБА_4 , а в свою чергу, і отримання в спадок після його смерті земельної ділянки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то таке рішення органу місцевого самоврядування підлягає скасуванню, з послідовним скасуванням державної реєстрації Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЖ №138799 від 11.02.2009 року, державної реєстрації речового права на нерухоме майно 18137764 здійсненої 15.12.2016 року 18:13:01 приватним нотаріусом Швецова Надією Володимирівною Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровської області на об`єкт нерухомого майна 214, земельна ділянка кадастровий номер: :02:001:0071, розміром 3/8 площі 0,1323 га. та державної реєстрації речового права на нерухоме майно 18137736 здійсненої 15.12.2016 року 18:13:01 приватним нотаріусом Швецова Надією Володимирівною Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровської області на об`єкт нерухомого майна 214, земельна ділянка кадастровий номер: :02:001:0071, розміром 5/8 площі 0,1323 га.

14.05.2019 року позивач надала уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 27.06.2019 року у зв`язку з уточненням позовних вимог було замінено неналежного відповідача Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, на належного - Новоолександрівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.2-6,102-107,130).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно відмовлено (а.с.221-227).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.228-234).

В порядку ст. 360 ЦПК України, від відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність рішення суду та безпідставність доводів апеляційної скарги, просили, рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДП №099260 виданого 15.11.1999 р. на підставі рішення виконкому Волоської сільської Ради народних депутатів №35 від 18 червня 1997 р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2672, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,3754 га, за адресою: АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд 0,25 га, ведення підсобного господарства 0,1254 га.

Відповідно до рішення №РВ - 017 від 15.11.2017 року державним кадастровим реєстратором Відділу у Дніпровському районі Головного управління Дергеокадастру у Дніпропетровській області було відмовлено позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 09.10.2017 р. (реєстраційний номер ЗВ -017) з підстави невідповідності електронного документу установленим вимогам, а саме XSD Схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу, наявний перетин ділянок з ділянкою :02:001:0071, площа співпадає на 45,7717 %; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Земельна ділянка кадастровий номер: :02:001:0071, площею 0,1323 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить 3/8 частина ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер:1-2097, виданого 22.06.2012 року державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., 5/8 частини ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:1-2097, виданого 22.06.2012 року державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., вказані відомості також підтверджуються інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.09.2017 року,

З копії рішення 12 сесії 5 скликання Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 29.10.2007 року, про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 , вбачається, що вказаним рішенням було передано гр. ОСОБА_4 безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0,3704 га, в т.ч. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,2381 га за адресою: АДРЕСА_1 , дорізок для ведення особистого селянського господарства 0,1323 га за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії рішення 9 сесії 5 скликання Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 18.04.2007 року про надання дозволу на складання проекту передачі земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_4 вбачається, що вказаним рішенням надано дозвіл на складання проекту передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 , загальною площею 0,34 га в т.ч. для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд 0,25 га; - для ведення особистого селянського господарства 0,09 га в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на території Волоської сільської ради.

В судовому засіданні в суді 1 інстанції, була досліджена технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства с. Вольське на території Волоської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області (а.с.117-146).

На думку позивача, рішення Волоської сільської ради, 12 сесії 5 скликання від 29.10.2007 року, про погодження ОСОБА_4 , технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельну ділянку та подальшої передачі вказаної земельної ділянки у власність, прийняте в супереч прийнятого 18.06.1997 року Рішення виконкому Волоської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області за №35 «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», та порушує права позивача, яка маючи намір присвоїти своїй земельній ділянці кадастровий номер, встановила, що її право було порушено, шляхом позбавлення частини земельної ділянки, вказане було встановлено Державним кадастровим реєстратором, який відмовив їй у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, з підстав перетину ділянок з ділянкою :02:001:0071, площа співпадає на 45,7717 %, яка належить відповідачам.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що обставини позову не знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, не доведені, а тому позовна заява є не обґрунтована.

Колегія суддів повністю погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункт 34 частини першої статті 26) органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Дніпровська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних1 ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України (частина восьма статті 118 цього Кодексу) (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

Положеннями частини першої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Умовами статті 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначено, що у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди. Вказана правова позиція сформована у постанові КЦС ВС від 15 червня 2021 року у справі №635/2555/16-ц.

Колегія суддів повністю погоджується, з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами неправомірність набуття права власності відповідачами ОСОБА_6 , що виключає позбавлення останніх такого права.

Позивач не зазначив у своєму позові, які підстави для скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції та норм цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них та може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до статті 152 Земельного Кодексу України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 3. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 21 ЦК України передбачено що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно положень Статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, зазначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування а Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-2097, виданого 22.06.2012 року державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., належить 3/8 частки земельної ділянки та 5/8 частини земельної ділянки належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:1-2097, виданого 22.06.2012 року державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В.

Підстави для скасування рішення Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 29 жовтня 2007 року відсутні, оскільки при постановленні вказаного рішення не було порушено процедуру передачі у власність спірної земельної ділянки і позивачем не надано доказів на спростування вказаного факту.

Стосовно посилань позивача щодо непогодження з ним меж спірної земельної ділянки суд встановив наступне, стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною.

При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду від 20 березня 2019 року справа № 350/67/15-ц.

Суд не знайшов підстав для визнання незаконним або скасування зазначеного рішення Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 12 сесії 5 скликання від 29.10.2007 року, та вважає, що під час оформлення права власності на вказану земельну ділянку процедура власником не порушена.

Реалізовуючи свої повноваження орган місцевого самоврядування в особі Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області порушень законодавства не встановлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зробив правильні та обгрунтовані висновки про те, що відповідачі не порушували прав та законних інстересів позивачки , а тому правомірно відмовив у задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, які судом першої інстанції обґрунтовано відхилено.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргу-мент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ). Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, не дають підстав визнати це рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: