Провадження № 2/161/99/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судових засідань Остимчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Луцької міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», ОСОБА_1 про припинення іпотеки та заборони,

в с т а н о в и в :

Луцька міська рада звернулась в Луцький міськрайонний суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», ОСОБА_1 про припинення іпотеки та заборони.

Позовні вимоги обгрунтовують тим, що 11.06.2007 року секція АДРЕСА_1 шляхом проведення аукціону була продана ОСОБА_2 , про що приватним нотаріусом Зубенко Т.І. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. 11.07.2007 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу, за яким дане нерухоме майно відчужила ОСОБА_1 . Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року будівлю гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 визнано об`єктом комунальної власності. Згідно рішення Господарського суду Волинської області від 24.12.2008 року визнано неправомірними дії арбітражного керуючого ОСОБА_3 щодо включення в ліквідаційну масу ЗАТ «ЛН» секцій 13,15,17,19,20,22,23 у будинку АДРЕСА_3 та подальшого їх продажу. 28.04.2010 року Луцькою міською радою прийнято рішення №58/154 «Про прийняття у міську комунальну власність гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 ». 29.06.2011 року Луцькою міською радою прийнято рішення №11/111 «Про передачу на баланс житлово-комунального підприємства № 7 гуртожитку на АДРЕСА_2 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.12.2011 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2013 року задоволено позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Луцької міської ради та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 секцію №19 на користь Луцької міської ради. Рішенням державного реєстратора Петрочук О.В. від 20.07.2021 року зареєстровано право комунальної власності Луцької міської ради на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Проте, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована іпотека № 43049416 від 11.07.2007 року за заборона на нерухоме майно № 43049608 від 11.07.2007 року, які стосуються об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , іпотекодавцем є ОСОБА_1 , а іпотекодержателем ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт».

Вважає, що оскільки вищевказане нерухоме майно перебуває у комунальній власності Луцької міської ради, а ОСОБА_1 не мала права передавати дане нерухоме майно в іпотеку, з посиланням на норми ст.ст. 575, 583 ЦК України, просить припинити іпотеку № 43049416 від 11.07.2007 року та заборону на нерухоме майно № 43049608 від 11.07.2007 року, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 101.

Ухвалою від 22 вересня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання.

04 січня 2022 року від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позов, відповідач вказує на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог. Зазначає, що станом на дату укладення договору іпотеки вона була законним власником спірного нерухомого майна, а тому мала право передавати його в іпотеку.

12 січня 2022 року від відповідача ТзОВ « Фінансова компанія «Укрфінстандарт» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності.

Представник відповідача ТзОВ « Фінансова компанія «Укрфінстандарт» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 та 2 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, Максімова В.Г. придбала у ОСОБА_2 нерухоме майно, яке складається з секції АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що 11 липня 2007 року відповідач ОСОБА_1 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту №0, виконання умов якого було забезпечене укладанням іпотечного договору від 11 липня 2007 року. Предметом іпотеки виступило майно: секція АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Господарського суду Волинської області від 23 квітня 2008 року будівлю гуртожитку по АДРЕСА_5 визнано об`єктом комунальної власності м. Луцька.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 24 грудня 2008 року встановлено, що виконуючи повноваження керівника, ліквідатор ЗАТ «Лізинг нерухомість» Жиліч О.В. не передав у комунальну власність територіальної громади м. Луцька, а відчужив належні банкруту ЗАТ «Лізинг нерухомість» об`єкти житлового фонду, визначені в переліку секції у гуртожитку АДРЕСА_2 . Відповідно до встановлених обставин, секція АДРЕСА_1 30 травня 2007 року продана з аукціону ОСОБА_2

28 квітня 2010 року Луцькою міською радою прийнято рішення №58/154 «Про прийняття у міську комунальну власність гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 ».

29 червня 2011 року Луцькою міською радою прийнято рішення №11/111 «Про передачу на баланс житлово-комунального підприємства № 7 гуртожитку на АДРЕСА_2 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.12.2011 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2013 року задоволено позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Луцької міської ради та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 секцію №19 на користь Луцької міської ради. Дане рішення суду залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2013 року та набрало законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки може бути об`єкт нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення.

Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами першою п`ятою Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено підстави припинення іпотеки. Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Таким чином, Законом «Про іпотеку» та нормами Цивільного кодексу України чітко визначені правові підстави припинення іпотеки.

Підставою припинення іпотеки позивач в позовній заяві вказує перебування предмета іпотеки у комунальній власності Луцької міської ради та відсутність правових підстав передачі в іпотеку спірного нерухомого майна ОСОБА_1 .

З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що Луцькою міською радою при зверненні з позовом до суду не наведено будь-якої з підстав, що визначені Законом України «Про іпотеку», яка б слугувала підставою для припинення іпотеки на нерухоме майно - секцію АДРЕСА_1 .

Відтак, з врахуванням того, що відсутні правові підстави для припинення іпотеки № 43049416 від 11.07.2007 року за заборону на нерухоме майно № 43049608 від 11.07.2007 року, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 101, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 273,354,355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог Луцької міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», ОСОБА_1 про припинення іпотеки та заборони відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту рішення 23 травня 2022 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк