Справа № 456/1644/21 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/4627/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Купець О.І. представника позивачки ОСОБА_1 ;

адвоката Галушко О.І. представника ПАФ «Батько і Син»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватної агрофірми «Батько і Син» про розірвання договорів оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка є власником земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 0,2148 га, кадастровий номер :05:000:0726, та площею 0,3227га, кадастровий номер :05:000:0980, цільове призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області.

01 лютого 2019 року позивачка уклала з Приватною агрофірмою «Батько і Син» два договори оренди землі, згідно яких вищезгадані земельні ділянки були переданими в оренду відповідачу. Зазначалося, що відповідач позивачці копій цих договорів оренди так і не дав.

Також стверджувалося, що відповідач орендну плату сплачував у неповному обсязі, однак керівник підприємства уникає зустрічей з позивачкою, борг не сплачує, примірників договорів оренди землі не надає. Позивач вважає, що несплату орендної плати відповідачем можна вважати систематичною, що є істотним порушенням зобов`язань відповідача за договорами оренди землі та підставою для їх розірвання в судовому порядку (а.с. 2-6).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 148-153).

Додатковим рішенням суду від 01 грудня 2021 року частково задоволено заяву представника відповідача та стягнуто з позивачки на користь відповідача 6 200 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 202-204).

Іншим додатковим рішенням суду від 01 грудня 2021 року представнику позивачки відмовлено у задоволенні заяви про стягнення з відповідача на користь позивачки 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 205).

Рішення суду від 16 листопада 2021 року оскаржив представник позивачки.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також «змінити розподіл судових витрат у справі» та стягнути з відповідача на користь позивачки 19 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що матеріалами справи стверджується те, що відповідач сплатив податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з орендної плати, виплаченої у с. Великі Дідушичі за 2019 рік лише 21 липня 2021 року, тобто вже в процесі розгляду даної справи.

Відомість на видачу орендної плати в селі Великі Дідушичі по договорах оренди землі за 2019 рік не вважає належним та допустимим доказом видачі позивачці орендної плати, оскільки така не містить дати її складання, відомостей про особу, яка її складала, та назви підприємства (а.с. 208-216).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта (позивача) на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма учасниками справи (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що:

-позивачка є власником земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 0,2148 га, кадастровий номер :05:000:0726, та площею 0,3227га, кадастровий номер :05:000:0980, які знаходиться на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області;

-01 лютого 2019 року між позивачкою та Приватною агрофірмою «Батько і Син» було укладено два договори оренди землі, згідно яких вищезгадані земельні ділянки були переданими в оренду відповідачу (а.с. 63-64, 65-66).

Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто - систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 527/570/17-ц (провадження № 61-34296св18).

У постанові Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №704/1559/15-ц суд зазначив: «У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі 912/1385/17 (провадження №12-201гс18) міститься висновок, про те що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає».

Одночасно у постанові від 19.03.2019 року у справі №371/628/18, Верховний Суд підкреслив, що одноразова несплата орендної плати, передбаченої договором, не є підставою для розірвання договору оренди землі.

Відповідно до Договору оренди земельної ділянки площею 0,2148 га, нормативно-грошова оцінка цієї земельної ділянки становить 2577,60 гривень (пункт 5); орендна плата вноситься Орендарем у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 309,31 гривень в грошовій формі або в натуральній формі (продукцією, вирощеною орендарем). У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції встановлюється нарівні ціни,за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам (пункт 8); орендна плата вноситься щороку до 30 грудня за весь рік оренди земельної ділянки (пункт 10).

Відповідно до Договору оренди земельної ділянки площею 0,3227 га, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 3872,40 гривень (пункт 5); орендна плата вноситься орендарем у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 464,68 гривень в грошовій формі або в натуральній формі (продукцією, вирощеною орендарем). У випадку, якщо орендна плата вноситься в натуральній формі, ціна продукції оновлюється нарівні ціни, за якою Орендар продає аналогічну продукцію третім особам (пункт 8); орендна плата вноситься щороку до 30 грудня за весь рік оренди земельної ділянки (пункт 10).

Земельні ділянки були переданими в користування ПАФ «Батько і Син» 01 лютого 2019 року і саме з цього моменту відповідач почав користування ними: тобто - відповідач у 2019 році був користувачем земельних ділянок 11 місяців, а не цілий рік.

Відтак, за оренду земельної ділянки площею 0,2148 га відповідач зобов`язаний був сплатити позивачці орендну плату у 2019 році у розмірі 283,54 грн., а у 2020 році у розмірі 309,31 грн., а за оренду земельної ділянки площею 0,3227 га: 425,96 грн. за 2019 рік та 464,68 грн. за 2020 рік.

З урахуванням вищенаведеного, сукупно за користування двома земельними ділянками у 2019 та 2020 роках відповідач повинен був сплатити позивачці орендну плату у загальному розмірі 1483,49 гривні.

Позивачкою вищенаведені розрахунки не спростовано і такі нею не оспорюються.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачем орендна плата за 2019 рік була виплаченою позивачці у повному обсязі на підставі огляду та дослідження в судовому засіданні відомостей ПАФ «Батько і Син» на видачу орендної плати с. Великі Дідушичі (по договорах оренди) за 2019 рік, згідно яких позивачка отримала орендну плату у розмірі 5 мішків пшениці загальною вагою 250 кг, що стверджується особистим підписом позивачки у згаданих відомостях, запис під порядковим номером №86.

Клопотань про проведення почеркознавчої експертизи підпису від імені позивачки у відомостях відповідача на видачу орендної плати до суду першої інстанції не подавалося.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність відповідачем того факту, що позивачка у 2019 році отримала в рахунок орендної плати за період 11 місяців 2019 року та авансом частково за 2020 рік за передані нею в оренду відповідачу дві земельні ділянки 5 мішків пшениці загальною вагою 250 кг на загальну суму 1 125 грн. (250 кг пшениці х 4,50 грн./кг).

Неістотні недоліки в оформленні відомостей ПАФ «Батько і Син» на видачу орендної плати с. Великі Дідушичі (по договорах оренди) за 2019 рік не можуть бути правовою підставою для невизнання вищезгаданої господарської операції, а саме: передачі відповідачем позивачці в рахунок орендної плати 5 мішків пшениці загальною вагою 250 кг.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачкою обставини систематичності несплати їй орендної плати відповідачем, оскільки така систематичність передбачає два та більше випадків, а відтак - до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договорів оренди землі.

Неналежне виконання відповідачем податкових зобов`язань перед державою (по версії позивачки/апелянта) не може слугувати правовою підставою для розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених між фізичною особою (орендодавцем) та юридичною особою (орендарем), а тому доводи апеляційної скарги про сплату відповідачем податків (які підлягали до сплати з виплаченої позивачці орендної плати) вже в процесі розгляду судом даної справи також до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 травня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.