Справа № 465/6554/19 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/3107/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

З участю позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Усачука А.В., представників відповідача ОСОБА_2 -адвоката Іваницького Я.О. та адвоката Добушовського О.В., представника відповідача ОСОБА_3 -адвоката Якимишин О. З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 465/6554/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , про визнання правочинів удаваними,-

в с т а н о в и в :

13 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання удаваним договору дарування квартири від 07 липня 2017 року за реєстровим номером № 1292, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати цей договір договором купівлі-продажу, який, в свою чергу, визнати недійсним. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 91469654 від 07.07.2017 року; номер запису про право власності 21287464; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 91469554 від 07.07.2017 року, номер запису про право власності 21287414.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 липня 2021 року позов задоволено.

Визнано удаваним договір дарування квартири від 07 липня 2017 року за реєстровим номером № 1292, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вирішено визнати цей договір договором купівлі-продажу, який, в свою чергу, визнати недійсним. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 91469654 від 07.07.2017 року; номер запису про право власності 21287464; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 91469554 від 07.07.2017 року, номер запису про право власності 21287414.

Визнано удаваним договір дарування гаража від 07 липня 2017 року за реєстровим номером № 1296, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати цей договір - договором купівлі-продажу, який, в свою чергу, визнати недійсним. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 91471306 від 07.07.2017 року; номер запису про право власності 21287792; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майно 01; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 91471123, від 07.07.2017 року; номер запису про право власності 21287791; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що вона тривалий час проживала в Ізраїлі, де працювала і в неї була висока заробітна плата. Після повернення в Україну спірна квартира була придбана за спільні кошти з ОСОБА_2 . Оскільки на момент придбання квартири у неї не було українського громадянства, а ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано, тому з метою вирішення ними своїх питань до укладення шлюбу вирішили оформити право власності на квартиру та паркінг (гараж) на ОСОБА_1 , яка приходиться рідною сестрою ОСОБА_2 .

Той факт, що спірна квартира придбана нею і відповідачем свідчить її прописка (реєстрація місця проживання) у спірній квартирі ще до укладення договору дарування, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання. Також вона займалася ремонтом квартири, після закінчення якого вона з чоловіком переїхали на постійне проживання. Вважає, що розписка є нікчемною, підписаною між собою родичами з метою скасувати договір дарування і таким чином позбавити її частки у спільному майні. Про існування розписки їй нічого не було відомо і вона таку не підписувала.

Вказує також і на те, що жодних викликів і повідомлень на судове засідання 06.07.21 року вона не отримувала, судове засідання відбувалося без її участі.

Твердження позивача, що договори дарування квартири і гаража укладались замість договорів купівлі-продажу з метою зменшення витрат, не відповідають дійсності і є неправдивими та надуманими. Зазначає, що окрім спірної квартири, нею з ОСОБА_5 були придбані і інші квартири, що свідчить про наявність у них коштів.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) відповідачем по справі ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу під заголовком «пояснення».

У відзиві-поясненнях відповідач ОСОБА_2 зазначає, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, рішення Франківського районного суду м.Львові від 06.07.2021 року законним, обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача-адвоката Якимишин О.З. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Усачука А.В., представників відповідача ОСОБА_2 - адвокатів Іваницького Я.О. та Дубашовського О.В. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

За приписами ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст.5 ЦПК).

Згідно із ч.1ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер 7505 від 03.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Львівської області Новосад О.П. позивач по справі ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 91,2 кв.м, житловою площею 24,2 кв.м, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

За договором купівлі-продажу, серія та номер: 5167 виданий 14.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Львівської області Новосад О.П., позивач по справі ОСОБА_1 набула у власність гараж CLXXI за адресою АДРЕСА_2 і загальною площею 47.3 кв.м, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Згідно Договору дарування квартири від 07.07.2017 року ОСОБА_1 як дарувальник з однієї сторони та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обдаровані, з другої сторони, уклали Договір дарування відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняли у дар в рівних частках, тобто по Ѕ частці кожний квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 6 т.1).

Право власності по Ѕ на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2017 року (а.с. 10,11т.1).

Відповідно до Договору дарування гаража від 07.07.2017 року ОСОБА_1 як дарувальник з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як обдаровані, з другої сторони, уклали Договір дарування відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняли у дарунок в рівних часках, тобто по Ѕ частці кожний, гараж № CLXXI на цокольному поверсі загальною площею 47,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна- 01 (а.с.12-13 т.1).

Право власності по Ѕ на гараж № НОМЕР_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2017 року (а.с. 8,9 т.1).

Відчуженню квартири та гаража позивачем ОСОБА_1 на користь брата ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передувала Розписка від 01.07.2017 року відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 зобов`язався виплатити позивачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 90 000,00 доларів США у строк до 01.11.2019 року за купівлю квартири АДРЕСА_1 та 20 000,00 доларів США за купівлю гаража № НОМЕР_2 , який знаходиться на цокольному поверсі по АДРЕСА_2 .

В абзаці другому Розписки прописано, що в момент підписання даної розписки, ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 свої особисті грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США у якості авансу за купівлю квартири АДРЕСА_1 та особисті грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США у якості авансу за купівлю гаража. Решту суми 100 000,00 доларів США зобов`язується сплатити до 01 листопада 2019 року.

Також зазначено, що з метою зменшення витрат на оформлення договорів купівлі-продажу квартири і гаража, ОСОБА_1 погодилася укласти з ОСОБА_2 договір дарування квартири і гаража в строк до 08 липня 2017 року.

За змістом абзацу третього розписки, оскільки по всіх зобов`язаннях з виплати коштів за квартиру і гараж ОСОБА_2 несе особисту відповідальність, тому ОСОБА_1 своїм підписом на розписці підтвердила, що не заперечує проти волі брата щодо укладення договору дарування квартири і договору дарування гаража не лише з ним, але й з його дружиною ОСОБА_3 .

Розписка підписана позивачем ОСОБА_1 , відповідачем ОСОБА_2 , третьою особою по справі ОСОБА_4 (а.с.7).

Так як у визначений у Розписці строк до 01.11.2019 року відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню коштів за спірну квартиру та гараж, позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про визнання укладених нею договорів удаваними та визнання їх такими, що відповідали вимогам договору купівлі-продажу з одночасним визнанням цих договорів недійсними.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі фактично встановлених обставин справи та враховуючи волевиявлення сторін договору, прийняв законне та обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам ст.263 ЦПК.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 ЦК передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.203, ч.1 ст.215 ЦК відповідно до яких підставою недійсності правочину є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи те, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 була усна домовленість про продаж квартири та гаража, та відповідно до наданої письмової розписки відповідач взяв на себе зобов`язання повністю оплатити у визначений до 01.11.2019 року строк вартість квартири та гаража в розмірі 100 (сто тисяч) доларів США, надавши позивачу ОСОБА_1 аванс в розмірі 10 (десять) тисяч доларів США, відповідно до ч.2 ст. 717 ЦК укладений та посвідчений нотаріально договір дарування, який передбачав певні зобов`язання сторони обдарованого як за себе так і за іншу обдаровану особу, не може вважатися договором дарування, про що суд першої інстанції правильно зазначив в ухваленому рішенні.

Розписка, яка складена між позивачем, відповідачем та третьою особою 01.07.2017 року ніким не оспорена, не скасована та підтверджує як факт отримання позивачем ОСОБА_1 частину коштів, так і домовленість щодо сплати відповідачем решту коштів та оформлення договору в рівних частках на обдарованих.

Із зазначеного випливає, що волевиявлення сторін договорів було спрямоване на укладення та посвідчення договору купівлі-продажу, а тому відносини сторін договору регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили та його наслідками. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 520/9632/16-ц.

Задовольняючи позов про визнання договорів дарування удаваними, суд першої інстанції правильно встановив факт, який був підставою для укладення такого договору-зменшити витрати на його укладення, які були для сторони відповідача ОСОБА_2 суттєвими, про що підтвердив відповідач та визнавав позов ОСОБА_1 в суді першої інстанції та підтвердили представники відповідачів в суді апеляційної інстанції. Отже, мета удаваного правочину полягає не тільки в тому, щоб приховати дійсну волю сторін, а й спричинити інші наслідки ( у даному випадку-зменшити фінансові витрати при оформленні договорів), які випливають з правочину, що прикривається.

За змістом ст.235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 07.09.2016 року у справі №6-1026цс,16.

Отже, в даному випадку завжди має місце укладення двох правочинів:1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину. Удаваний правочин завжди нікчемний і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує.

За приписами статей 203, 717 ЦК відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, всупереч вимогам ст.717 ЦК, є підставою для визнання договору недійсним.

За змістом ст.216 ЦК у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що квартира та гараж куплені у 2015 році за спільні кошти з відповідачем ОСОБА_2 та оформлена на позивачку ОСОБА_1 з причин перебування відповідача ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_6 , а у ОСОБА_3 наявна значна сума коштів, однак відсутнє громадянство України для оформлення договору купівлі-продажу, колегія суддів вважає надуманими.

Станом на 2015 рік у відповідачів ОСОБА_2 не могло бути спільних коштів із ОСОБА_3 з причин нетривалого часу перебування разом. Крім цього, ОСОБА_2 в цей період та до 25.06.2017року перебував у шлюбі із ОСОБА_6 . Відсутність громадянства України у відповідача ОСОБА_3 не була перешкодою для купівлі квартири на своєї ім`я при наявності значної суми коштів, які не підтверджені ні митною декларацією, ні депозитним вкладом. Питання визнання майна особистою власністю відповідач ОСОБА_3 не ставила, з позовом в суд не зверталася.

Посилання апелянта на її реєстрацію у спірній квартирі з 06.02.2017 року не є підставою для визнання спірної квартири та гаража власністю зареєстрованої особи. Згідно пояснень позивача ОСОБА_1 у її власності перебуває не одна квартира, тому реєстрація відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі відбулася за проханням брата - відповідача по справі ОСОБА_2 , який мав намір одружуватися з відповідачкою ОСОБА_7 , а крім цього, іншого місця реєстрації на той час в останньої не було.

Довіряючи своєму братові, з яким вона з дитячих років була у добрих родинних довірливих відносинах, і саме, на його прохання , оформила договір дарування квартири по Ѕ частині, знаючи про те, що іншого житла у них немає, що саме брат буде віддавати кошти за спірну квартиру та гараж, розуміючи, що останній хоче зробити приємність відповідачці після одруження, яке відбулося 25.06.2017 року, погодилася на умови ОСОБА_2 , викладені в розписці.

Посилання апелянта на те, що вона не підписувала розписку, не ознайомлена з її умовами, колегія суддів відхиляє, оскільки будь-яких зобов`язань чи умов, що стосувалися виконання саме ОСОБА_3 у розписці не значиться.

Викладені у апеляційній скарзі обставини щодо придбання інших квартир у м.Львові за особисті кошти ОСОБА_3 та укладення правочинів купівлі-продажу нерухомості на сина відповідача ОСОБА_2 , не є предметом у зазначеному спорі та судом не досліджується. Однак, з приводу зазначеного, колегія суддів вважає, що наведені апелянтом факти є ілюзією створити видимість довірливої, матеріально незалежної, самодостатньої особи, навіть, у фінансових справах, що є істотною умовою правочинів, однак без належних та допустимих доказів підтвердження зазначених фактів. З представлених суду платіжних переказів за 2015-2017 роки вбачається, що саме ОСОБА_2 перерахував на ім`я сина відповідачки ОСОБА_3 21 800,00 доларів США на його утримання ( а.с. 112-117 т.1). Згідно договорів на комунальні послуги та квитанцій про їх оплату зазначено прізвище відповідача ОСОБА_2 , незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 також отримала у власність Ѕ частину квартири і гаража, а відтак договір укладається з кожним із співвласників відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Щодо Договору охоронних послуг з Управлінням поліції охорони у Львівській області такий договір за № 4713 укладений із позивачем ОСОБА_1 та оплачується відповідачем ОСОБА_2 (а.с.122-123 т.1).

Посилання апелянта на те, що суд не повідомляв про день та час слухання справи спростовується поверненням судових повісток з другої половини 2020 року на прізвище ОСОБА_3 з відміткою пошти про відсутність адресата за місцем проживання (а.с. 93-94,131,135,145,153,161,165 т.1). Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції повідомлялася представник відповідача ОСОБА_3 що підтверджує її підпис на розписках та участь у судових засіданнях. На а.с.171 є заява від 09.04.2021 року представників позивача ОСОБА_1 - адвоката Ю.Прокоп та представника відповідачки ОСОБА_3 - адвоката О.Якимишин про розгляд справи у відсутності сторін та їх представників. Аналогічна заява про розгляд справи у відсутності представника апелянта від 10.06.2021 року та від 24.06.21 року (а.с.123, 175 т.1). Про наявність у суду заяв про розгляд справи у відсутності ОСОБА_3 та її представника-адвоката Якимишин О.З., відповідачці ОСОБА_3 було відомо, що вбачається із її заяви від 08.07.2021 року, де остання про це зазначає та просить повідомити про ухвалене судом рішення (а.с.179 т.1).

Згідно ч.5 ст. 130 ЦПК вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Даючи аналіз зібраним судом першої інстанції доказам та встановленим фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, надав оцінку поясненням сторін та їх представників, зокрема, визнання позивачем ОСОБА_2 позову.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За змістом ст.12 ч.1,3, ст. 81 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6 ст.81 ЦПК).

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов2язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1; 374 ч.1 п.1 ; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, -суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк