ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/7103/21 Номер провадження 22-ц/814/2891/22Головуючий у 1-й інстанції Поліщук Т.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

при секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Поліщука Т.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення про прийняття квартири до комунальної власності та про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Харківської міської ради, треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 , в якій просить: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 57719262 від 19.04.2021, прийняте державним реєстратором Департаментом реєстрації Харківської міської ради, за яким право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло до територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради Харківської області.

22 квітня 2021 року позивач подав уточнену позовну заяву до Харківської міської ради, треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 , в якій просить: скасувати рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.02.2020 № 2029/20 «Про комунальну власність м. Харкова», прийняте в період зупинення Верховним Судом постанови Харківського апеляційного суду від 14.11.2019, яким квартира АДРЕСА_1 прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Харкова; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 57719262 від 19.04.2021, прийняте державним реєстратором Департаментом реєстрації Харківської міської ради, за яким право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло до територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради Харківської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 у задоволенні позову керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, визнання спадщини відумерлою та витребування майна від добросовісного набувача, відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 рішення суду першої інстанції змінено, і постановлено нове рішення, яким позовні вимоги задоволені.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11.10.2016 Одинадцятою ХДНК, р. № 1-469, яким посвідчено, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син ОСОБА_3 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 15.11.2016 приватним нотаріусом ХМНО Гаврилюк Н.В., р. № 3852, за змістом якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 10.02.2017 приватним нотаріусом ХМНО Гаражею І.П., р. № 290, за змістом якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним іпотечний договір, посвідчений 14.04.2017 приватними нотаріусом ХМНО Журбою О.Л., р. № 323, за змістом якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою.

В частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та про її витребування від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради рішення суду залишено без змін.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу разом із клопотанням про зупинення виконання постанови Харківського апеляційного суду від 14.11.2019. 24.01.2020 Верховним Судом відкрито касаційне провадження та зупинено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 14.11.2019, до закінчення касаційного провадження.

Проте, відповідачем Харківською міською радою, в період зупинення виконання судового рішення, незаконно та протиправно 26.02.2020 прийнято рішення про перехід спірної квартири до комунальної власності. Постановою Верховного суду від 14.01.2021 скасована постанова Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 в частині задоволення позову керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними укладеного 15.11.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гаврилюк Н.В., р. № 3852; укладеного 10.02.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гаражею І.П., р. № 290; укладеного 14.04.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Журбою О.Л., р. № 323. Та у задоволенні позовних вимог про визнання вказаних правочинів недійсними відмовлено.

Постанову Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання спадщини відумерлою, залишено без змін. Поновлено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 в не скасованій частині, тобто, в частині визнання спадщини відумерлою.

Позивач зазначає, що всі дії з спірною квартирою, з розпорядженням та внесенням будь-яких рішень та будь-яких реєстраційних поновлені лише з 14.01.2021 та мали відбуватись саме з цієї дати. Позивач також вказує, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за наявності наявного іпотечного обтяження є незаконним.

Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 позбавлений права власності на квартиру, оскільки постановою Верховного Суду від 14.01.2021 договір купівлі-продажу укладений 10.02.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гаражею І.П. р. № 290 та іпотечний договір, укладений 14.04.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Журбою О.Л. р. № 323, поновлені, та у задоволення позову про визнання вказаних правочинів недійсними, відмовлено.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.04.2021 прийняте незаконно, підстав для позбавлення ОСОБА_1 права власності немає. Крім того, вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.04.2021 прийнято в період дії заборони на нерухоме майно, накладене на підставі договору іпотеки, та всі дії по відчуженню квартири в період іпотечного застереження є незаконними. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем квартири.

Рішенням Московського районного суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради,про скасування рішення про прийняття квартири до комунальної власності та про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,- відмолено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право комунальної власності на вищевказану квартиру зареєстровано відповідачем правомірно у встановленому законом порядку після постановлення та набрання законної сили постанови Верховного Суду від 14.01.2021, якою постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року залишено без змін в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , та визнання спадщини відумерлою, та поновлено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 в не скасованій частині.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга з уточненнями від 29 грудня 2021 року обґрунтована тим, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також скаржник вказує , що суд першої інстанції не з`ясував обставин , що мають значення для справи , не встановив факти , які підлягають встановленню.

У лютому 2022 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Харківської міської ради Харківської області . У своєму відзиві відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення а рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Також , у лютому 2022 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому останній просив рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/2291/17 від 28.02.2018 відмовлено у задоволенні позову керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міськох ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 11 жовтня 2016 року Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою (реєстровий №1-469), яким посвідчено, що на підставістатті1261 ЦК Україниспадкоємцем майна (квартири АДРЕСА_1 ) ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її син ОСОБА_3 ; про визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого 15 листопада2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Н. В. (реєстровий №3852), за змістом якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 ; про визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого 10 лютого2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражею І. П. (реєстровий №290), за змістом якого, ОСОБА_4 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 ; про визнати недійсним іпотечного договору, посвідченого14 квітня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округуЖурбою О. Л. (реєстровий №323), за змістом якого, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 ; про визнання спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_5 після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою, та, у зв`язку з цим, про визнання право власності на вказану квартиру, загальною площею 48,4 кв. м, житловою площею 33,1 кв. м, за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради; про витребування квартиру АДРЕСА_1 від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2018,змінено, скасовано в частині: відмови у задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 жовтня 2016 року Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою (реєстровий №1-469) на ім`я ОСОБА_3 ; визнання недійсними нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15 листопада 2016 року,укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,та від 10 лютого 2017 року,укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;визнання недійсним іпотечного договору від 14 квітня 2017року,укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;визнання спадщини,що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_5 після смерті ОСОБА_5 ,відумерлою.

Ухвалено в цій частині нову постанову,якою зазначені позовні вимоги Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане11 жовтня 2016 року Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою (реєстровий номер № 1-469), яким встановлено, що спадкоємцем квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , є її син ОСОБА_3 ..

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 15 листопада2016 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Н. В. (реєстровий № 3852), відповідно до якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним посвідчений 10 лютого 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражею І. П. (реєстровий№ 290) договір купівлі-продажу, за змістом якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним іпотечний договір, посвідчений 14 квітня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округуЖурбою О. Л. (реєстровий № 323), відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано спадщину, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_5 після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 ,відумерлою. В частині відмови у задоволенні позову Харківської місцевої прокуратури№ 4 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 та про її витребування від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14.01.2021 за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , скасовано постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у частині задоволенняпозову Керівника Харківської місцевої прокуратури№ 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними:

-укладеного 15 листопада 2016 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Н. В. (реєстровий № 3852);

-укладеного 10 лютого 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражею І. П. (реєстровий № 290);

-укладеного 14 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журбою О. Л. (реєстровий № 323).

У задоволенні позову Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині вимог про визнання вказаних правочинів недійсними відмовлено.

В частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання спадщини відумерлою, постанову Харківського апеляційного судувід 14 листопада 2019 року залишено без змін.

Поновлено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 в нескасованій частині.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 14.01.2021, судом встановлено, що ОСОБА_3 не мав права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , оскільки не перебував з нею у родинних відносинах, що є підставою для задоволення позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яким ОСОБА_3 визнано спадкоємцем. Також, встановивши відсутність спадкоємців ОСОБА_5 за заповітом і за законом, вимоги щодо подання заяви про визнання спадщини відумерлою після спливу одного року з часу відкриття спадщини, позовні вимоги про визнання спірної квартири відумерлою спадщиною задоволені обгрунтовано.

За змістом ч.1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Крім того, виходячи зі змісту статей15,16 Цивільного кодексу України та приписів Цивільного процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Таким чином, наявність порушення або оспорювання прав та законних інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим у силу приписів статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, а позивач, звертаючись до суду з даним позовом, згідно з вимогами частини 1статті 81 Цивільного процесуального кодексу України повинен довести (підтвердити) в установленому законом порядку наявність факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Апелянт вказує , що Харківською міською радою було незаконно винесено рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.02.2020 року № 2029/20 «Про комунальну власність м.Харкова» про прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Харкова квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування незаконності позивач наводить наступну підставу, так ухвалою Верховного суду від 24.01.2020 року зупинено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 року до закінчення касаційного провадження по справі №643/2291/17 , тобто з 24.01.2020 року по 14.01.2021 року Харківська міська рада не мала права вчиняти будь які дії та приймати спірну квартиру до комунальної власності , у зв`язку із чим вказане рішення Харківської міської ради від 26.02.2020 року підлягає скасуванню.

Та колегія суддів , вивчивши матеріали справи вважає, що вказана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне: із копії постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 643/2291/17 від 14 січня 2021 року вбачається, що Харківська міська рада не є стороною по справі, також її не зазначено і третьою особою, тож Харківська міська рада не брала участі у справі, а отже не отримувала копій документів, судових рішень та безпосередньо ухвали Верховного Суду від 24.01.2020 року , відповідно не могла знати про те, що зазначеною ухвалою зупинено дію постанови Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 року , на що посилається скаржник.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не було досліджено рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.02.2020 року № 2029/20 «Про комунальну власність м.Харкова» про прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Харкова квартири АДРЕСА_1 , та суд зауважує , що позивачем а ні в суді першої інстанції , а ні при апеляційному розгляді справи не було заявлено клопотання про витребування копії вказаного рішення, більше того, як з`ясовано судом, вказане рішення не порушує права позивача , а отже його дослідження судом не призведе до іншого вирішення справи , також вірно встановлено й факт того , що власником квартири на законних підставах є Харківська міська рада.

Власник з дотриманням вимог статей387і388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Право власника на витребування свого майна із чужого незаконного володіння не є похідним від інших вимог, воно зберігається за власником за наявності умов, викладених у статтях387,388 ЦК України, що й повинно бути доведено у суді (пункти 10.10-10.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, провадження № 12-158гс19).

Частиною 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Такий спосіб захисту, як скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із законом порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. для державної реєстрації заявник разом із заявою подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які підтверджували б право власності на майно.

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави державної реєстрації права власності та інших речових прав.

Право комунальної власності на спірну квартиру зареєстровано відповідачем правомірно у встановленому законом порядку після постановлення та набрання законної сили постанови Верховного Суду від 14.01.2021, якою постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року залишено без змін в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , та визнання спадщини відумерлою, та поновлено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 року в нескасованій частині.

Також законність реєстрації права комунальної власності за відповідачем підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.04.2021.

Право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 22.03.2021 зареєстровано за територіальною громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради Харківської області. Підстава для державної реєстрації : рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 у справі № 643/2291/17; постанова Апеляційного суду Харківської області від 13.06.2018 у справі № 643/2291/17; постанова Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 643/2291/17; постанова Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 643/2291/17; постанова Харківського апеляційного суду від 14.11.2019 у справі № 643/2291/17; рішення органу місцевого самоврядування 33 сесії 7 скликання Харківської міської ради Харківської області № 2029/20 від 26.02.2020 (а.с.29-30).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер : 57719262 від 19.04.2021 року прийняте державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради , за яким право комунальної власності на спірну квартиру перейшло до Територіальної громади м.Харкові в особі Харківської міської ради Харківської області , адже Верховний суд у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19 зазначив, що ухвалення судових рішень, пов`язаних з питанням державної реєстрації, обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав.

Та в даному випадку це є неможливим , адже скасування рішення про державну реєстрацію права комунальної власності Територіальної громади міста Харкова на кВ. АДРЕСА_1 не призведе до поновлення права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, адже постановою Верховного Суду від 14.01.2021 року постанову Харківського апеляційного суду по справі № 643/2291/17 від 14.11.2019 в частині визнання відумерлою спадщини яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , після смерті ОСОБА_5 залишено без змін. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом , видане 11.10.2016 Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою ( реєстраційний номер № 1-469) , яким встановлено , що спадкоємцем кВ. АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є її син ОСОБА_3 ..Відповідно , всі дії , що були вчинені після спадкування ОСОБА_3 квартири, щодо її продажу та передачі у іпотеку є недійсними на підставі недійсності свідоцтва про право на спадщину.

В силу ч.ч.4,5ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішень місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в судах, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов