ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад»» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати визнано неподаною та повернуто позивачу. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовував апеляційну скаргу тим, що 18 липня 2022 року ним було подано заяву про усунення недоліків, якою усунуто всі недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду першої інстанції. Звертає увагу апеляційного суду на те, що в оскаржуваній ухвалі не було жодної вказівки про те, що позивач повинен подати до суду та для учасників справи нову редакцію позовної заяви. Вважає, що судом першої інстанції всупереч ч. 2 ст. 185 ЦПК України, взагалі не було визначено спосіб усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати та надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

08 грудня 2022 року на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшов відзив публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «ЕЛЕКТРОНПРИЛАД», направлений представником - адвокатом Вербицьким Ярославом Володимировичем засобами електронного зв`язку.

У вказаному відзиві відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. При цьому зазначав, що судом першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху відповідно до частини 2 статті 185 ЦПК України було чітко вказано недоліки до позовної заяви, спосіб та строки їх усунення. Окрім того, відповідач вважає, що ненадання нової редакції позовної заяви для суду та інших учасників справи суттєво впливає на чіткість та правильність вирішення судом даного спору. Наголошує, що ненадання нової редакції позовної заяви позбавляє можливості відповідача ознайомитися з остаточною редакцією позову, що унеможливлює визначення та припрацювання відповідачем своєї правової позиції. Зазначає, що, виходячи з того, що суттєвими недоліками позовної заяви також була відсутність взагалі будь-яких розрахунків та ціни позову в цілому, то суд першої інстанції не мав змоги з наявних в позові даних визначити правильну суму судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати, в тому числі, на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав для суду та учасників справи нової редакції позовної заяви із зазначенням ціни позову; розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, який позивач просить стягнути; розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який позивач просить стягнути, а тому недоліки позову, викладені в ухвалі суду від 01.02.2022, позивачем не усунені в порядку, що передбачений ухвалою та який має суттєве значення, оскільки позбавляє можливості відповідача ознайомитись із кінцевою редакцією позову, що відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Оцінюючи висновки суду колегія суддів виходить з такого.

Згідно із положеннями частини першої - третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, підставою повернення позовної заяви згідно частини 3 статті 185 ЦПК України є неусунення недоліків, зазначених судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху у строк, встановлений судом.

Апеляційним судом установлено, що в жовтні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати (а.с.1-3).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.5-6).

При цьому, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказував, що для усунення недоліків позовної заяви позивачеві необхідно:

- надати докази (довідку про середню заробітну плату), на підставі яких були здійснені розрахунки сум, які на думку позивача, підлягають стягненню;

- вказати розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, який позивач просить стягнути;

- вказати розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який позивач просить стягнути;

- значити ціну позову, обґрунтований розрахунок сум, що стягується та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору (у відповідності до ст.ст. 177, 175 ЦПК України), сплаченого за наведеними в ухвалі реквізитами.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви (а.с.10-39). У вказаній заяві позивач зазначав відомості та надавав докази щодо кожного з недоліків, визначених судом першої інстанції.

Поряд з цим, підставою повернення позовної заяви було ненадання для суду та учасників справи нової редакції позовної заяви із зазначенням ціни позову; розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, який позивач просить стягнути; розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який позивач просить стягнути, а тому суд першої інстанції вважав, що недоліки позову, викладені в ухвалі суду від 01.02.2022, позивачем не усунені в порядку, що передбачений ухвалою та який має суттєве значення, оскільки позбавляє можливості відповідача ознайомитись із кінцевою редакцією позову, що відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Апеляційний суд критично оцінює такий висновок суду першої інстанції, оскільки в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2022 року судом першої інстанції не було роз`яснено позивачеві про необхідність надання для суду та учасників справи нової редакції позовної заяви у зв`язку з усуненням недоліків.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що позивач, в свою чергу також надав копію заяви про усунення недоліків апеляційної скарги для відповідача.

В Україні основоположним принципом судочинства згідно з Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» є принцип верховенства права.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

У практиці Європейського суду з прав людини зазначається, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 Рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Diya 97 проти України», справа № 19164/04).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

А відтак, враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши необхідність надання для суду та учасників справи нової редакції позовної заяви із зазначенням ціни позову; розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, який позивач просить стягнути; розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який позивач просить стягнути, міг продовжити позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви, оскільки такі вимоги раніше судом не висувалися.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 20 січня 2021 року в справі № 490/2254/20 (провадження № 61-14597св20), де вказано, що позивач при поданні апеляційної скарги, дійсно, не в повному обсязі виконав вимоги частини першої статті 356 ЦПК України, а саме пункту 2, проте такий недолік апеляційної скарги, на думку суду, є незначним, та міг бути усунутий заявником після продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Отже, оскільки визначальним для повернення позовної заяви стала підстава, не визначена в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, таке повернення, на думку апеляційного суду, є надмірно формальним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення позовної заяви є необґрунтованим, тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І.Мостова