КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/585/2022 Головуючий у І інстанції - Петренко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київгаз», Дочірнього підприємства «Київгазенерджі», третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про захист прав споживача, визнання права на забезпечення та встановлення індивідуального газового лічильника та зобов`язання вчинити певні дії, -

установив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ПАТ «Київгаз», ДП «Київгазенерджі» про захист прав споживача, визнання права на забезпечення та встановлення індивідуального газового лічильника та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що у жовтні 2016 року відповідачами без попередньої згоди з мешканцями житлового будинку було встановлено загальнобудинковий лічильник газу та розпочато проведення нарахування вартості газу відповідно до постанови КМУ від 23 березня 2016 року №203.

Позивач стверджує, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу ставить її, як побутового споживача у нерівні умови і не може визначити фактичне споживання природного газу в квартирі окремо.

Для захисту своїх прав позивач звернулась до ПАТ «Київгаз» із заявами-вимогами, однак отримала відмову.

Позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних.

Тому відповідачі зобов`язані надати послуги, які нею оплачені, та відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, в термін встановлений законом до 01 січня 2023 року.

Відмова відповідача встановити індивідуальний газовий лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує її права.

Вирішуючи питання про те за чий рахунок повинно проводитись фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, наполягає, що необхідно керуватися ч.1 ст.3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише відповідач повинен вжити заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Просила суд визнати за нею право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок відповідачів.

Визнати, що відповідачі відповідно до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язані за свій рахунок, в термін до 01 січня 2023 року здійснити встановлення у квартирі побутового споживача природного газу індивідуального газового лічильника за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2022 року, даний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок АТ «Київгаз».

Зобов`язано АТ «Київгаз» відповідно до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» за свій рахунок в термін до 01 січня 2023 року здійснити встановлення у квартирі побутового споживача природного газу ОСОБА_1 індивідуального газового лічильника за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Київгаз» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалось на те, що відповідно до положень ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується комплексно, у тому числі для опалення - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

Зі змісту вказаного Закону вбачається, що останнім не визначено обов`язку Апелянта щодо встановлення саме індивідуальних лічильників газу в кожній квартирі, в яких газ використовується для приготування їжі.

З 01 липня 2015 року по дату подання апеляційної скарги, Апелянт здійснює розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на підставі ліцензії виданої постановою НКРЕКП від 29 червня 2017 року №854, із змінами від 28 травня 2019 року №833.

Зазначає, що відповідно до п. 1 гл. 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загально будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №1201 від 30 червня 2016 року затверджено «План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Київгаз» на 2016-2025 роки» та була узгоджена Інвестиційна програма, в якій було передбачено встановлення виключно загально будинкових лічильників газу.

В Інвестиційній програмі Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Київгаз» на 2016-2025 роки, передбачені лише витрати на встановлення загально будинкового вузла обліку газу. Витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу не включені в тариф Апелянта на послуги з розподілу природного газу та відсутнє будь-яке державне фінансування на це.

На виконання зазначеного плану розвитку за рахунок коштів Апелянта було встановлено та введено в експлуатацію 05 жовтня 2016 року загально будинковий лічильник газу в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 у відповідності з вимогами ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання» та «Правил безпеки систем газопостачання».

В абзаці 4 п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зазначено, що строк встановлення лічильників газу для населення, яке проживає у квартирах та використовує газ тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

На момент звернення до суду, права позивача не були порушені жодним чином, оскільки його право не створює обов`язок для апелянта встановити останньому відповідний лічильник газу раніше, ніж це визначено у абзаці 4 п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 6 вказаного вище Закону.

Отже, суд першої інстанції дійшов неправильного та необґрунтованого висновку про наявність у апелянта обов`язку щодо встановлення індивідуального лічильника газу до настання строку передбаченого Законом, а отже спосіб захисту цивільного права вибраний позивачем не відповідає його змісту та характеру.

Просило скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2022 року, та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Свої письмові пояснення щодо апеляційної скарги АТ «Київгаз» надало КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Зазначило, що воно надає виключно житлові послуги мешканцям будинків та не має відношення до комунальних послуг, зокрема що стосується питання встановлення індивідуальних газових лічильників.

Вважає рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2022 року законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 лютого 1999 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по Ѕ частині квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

21 серпня 2018 року позивач подала до ДП «Київгазенерджі» заяву приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам.

19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Київгаз» із заявою про встановлення за її адресою індивідуального засобу обліку споживання природного газу.

26 березня 2021 року ПАТ «Київгаз» листом повідомив позивача, що з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку згідно Закону та у відповідності до виділеного фінансування у будинку за адресою: АДРЕСА_2 - 05 жовтня 2016 року було встановлено вузол обліку газу.

На сьогодні фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, де не передбачене фінансування на заміну вже встановлених будинкових вузлів обліку газу.

Судом також встановлено, що позивач є споживачем з отримання природного газу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі того, що споживач ОСОБА_1 проживає в багатоквартирному будинку, в якому встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу.

Встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання газу, який насправді не використовувся споживачем.

Відмова відповідача АТ «Київгаз» встановити індивідуальний лічильник у квартиру позивача суперечить вимогам законодавства та порушує її права як споживача.

Проте, з такими висновками колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку встановлюється Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до п.3 ч.1 статті 1 Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму газу, що проходить через нього.

Згідно з п.4 ч.1 статті 1 Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 6 Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на момент подання позову, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

Під час розгляду справи судом було встановлено наявність обов`язку відповідача встановити позивачу лічильник газу. Даний обов`язок передбачений Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з огляду на вищевказане, граничний строк виконання суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу, свого зобов`язання забезпечити встановлення лічильників газу не настав.

За таких умов суд позбавлений можливості визнати прострочення зобов`язання і на підставі цього встановити протиправність поведінки відповідача.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про задоволення позову, у зв`язку з чим рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Київгаз» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2022 року скасувати і постановити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 25 січня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана