Справа №461/4329/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2022 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Євтушенко В.Ю.
за участю: відповідача ОСОБА_1
Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди.
В обґрунтування даного позову вказує на те, що 30.03.2021 року на пл. Святого Юра, 1 у м. Львові сталась ДТП за участю транспортних засобів марки: «Хундай Таксон» р.н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (Відповідач) та «Тойота Яріс» р.н. НОМЕР_2 , який був застрахований від ризику пошкодження у AT «СК «ІНГО» (Позивач) на підставі договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 640527740.21 терміном дії від 25.01.2021 року до 24.01.2022 року та франшизою у розмірі - 0.00 грн.
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 21.04.2021 року громадянку ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Рішення суду набрало законної сили.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Хундай Таксон» р.н. НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП була застрахована у ПАТ «HACK «Оранта» на підставі полісу № АР/9607659 з франшизою - 0.00 грн.
Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 08 листопада 2022 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» залучено до участі у справі в якості третьої особи.
Представник позивача у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.
Відповідача у судовому засіданні позов заперечила та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.
Представник третьої особи ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником третьої особи відсутня, відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначеного представника.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступних міркувань.
Суд встановив, що 30.03.2021 року на пл. Святого Юра, 1 у м. Львові сталась ДТП за участю транспортних засобів марки: «Хундай Таксон» р.н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (Відповідач) та «Тойота Яріс» р.н. НОМЕР_2 , який був застрахований від ризику пошкодження у AT «СК «ІНГО» (Позивач) на підставі договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 640527740.21 терміном дії від 25.01.2021 року до 24.01.2022 року та франшизою у розмірі - 0.00 грн.
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 21.04.2021 року громадянку ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Рішення суду набрало законної сили.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Хундай Таксон» р.н. НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП була застрахована у ПАТ «HACK «Оранта» на підставі полісу № АР/9607659 з франшизою - 0.00 грн.
Як вбачається з позовної заяви, позивач покликається на норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування», які є загальними у відношенні обставин справи, оскільки регулюють право регресної вимоги у цілому.
Разом з цим, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Таким чином, вказаний закон регулює окремий вид відносин щодо страхування, а тому є спеціальним у відношенні обставин справи. В такому випадку мають застосовуватися спеціальні правила, що підтверджується численними висновками Верховного суду у багатьох справах.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:
а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;
в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);
г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;
ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;
д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).
Як вбачається з матеріалів справи, жодна із перелічених вище обставин не мала місце під час або після ДТП, яке відбулося 30.03.2021 на пл. Святого Юра, 1 у м. Львові за участі відповідача і автомобілем «Тойота Яріс» д.р.н. НОМЕР_2 .
Таким чином, позивач не навів жодного доказу, який би підтверджував його право на позов до відповідача згідно ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Враховуючи зазначене, суд вважає, що у позивача відсутнє право на регресний позов до відповідача у зв`язку із виплатою страхового відшкодування.
При цьому, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Як вбачається з матеріалів справи, відповідальність відповідача за шкоду, завдану учасникам дорожнього руху, на момент ДТП, була застрахована в ПАТ «HACK «ОРАНТА», поліс № АР/9607659 з франшизою 0,00 грн.
Ліміт страхового покриття за шкоду, завдану майну згідно згаданого полісу складав 130 000,00 (сто тридцять тисяч) грн.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Суд вважає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Як вже було встановлено судом, відповідач застрахував свою відповідальність за завдання матеріальної шкоди третім особам. Ліміт страхового покриття Відповідача на момент ДТП повністю покривав заподіяну шкоду. Страховик відповідача здійснив відшкодування завданої ніколи відповідно до вимог законодавства.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відшкодування відповідачем шкоди позивачу.
З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, у зв`язку із відмовою позову, судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст.1194 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд
у задоволені позову Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Волоско І.Р.