Справа № 541/2634/21
Номер провадження 2/541/139/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 грудня 2022 року м. Мирород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О. В ., за участі секретарів судового засідання Раданович Ю.М. , Непокупної Л.М., представника позивача адвоката Чернюк В.Д., представника відповідача адвоката Коваленко О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта Прихоролля» про визнання недійсною додаткової угоди та повернення земельної ділянки, -

встановив:

07.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Астарта Прихоролля» з позовом про визнання недійсною додаткової угоди та повернення земельної ділянки.

З позову вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 21.03.2015 року, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0055 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,0918 га, розташованої на території Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Право власності позивача на цю земельну ділянку у встановленому законом порядку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

23 березня 2015 року в с. Петрівці Миргородського району між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Миргородська», яка на той час була структурним підрозділом відповідача, а наразі реорганізована шляхом приєднання до відповідача, укладено Договір оренди землі № 661, за яким позивач, як орендодавець, надав, а Агрофірма, як орендар, прийняла у строкове платне користування належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :00:003:0055, площею 5,0918 га, розташовану на території Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Відповідно до пункту 39 Договору оренди землі № 661 реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання Договору. Таким чином, спірні правовідносини за цим позовом мають вирішуватися саме за участю залученого до участі в справі Відповідача.

Згідно досягнутої між сторонами суттєвої умови цього Договору, викладеної у його пункті 8, такий Договір укладено на 5 (п`ять) років, але в будь - якому випадку діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем, а в силу його пункту 42 цей Договір набирає чинності після підписання сторонами.

Пунктом 22 укладеного Договору передбачено, що після припинення його дії орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Відповідно до абзацу 8 пункту 32 такого Договору орендар зобов`язаний після закінчення строку оренди повернути земельну ділянку у стані, передбаченому Договором. Абзацом першим пункту 36 цього договору встановлено, що дія Договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Зважаючи на дату укладення Договору оренди землі № 661 (23.03.2015 року), строк його дії (п`ять років), дія цього Договору мала припинитися 23.03.2020 року. Проте, на цю дату на належній позивачу земельній ділянці знаходилися сільськогосподарські культури орендаря, а відтак такий Договір в силу його п. 8 продовжував діяти до моменту закінчення збирання врожаю орендарем.

В подальшому, маючи намір реалізувати свої повноваження власника земельної ділянки, передбачені ст. ст. 317, 319, 373, 374 ЦК України в частині розпорядження нею на свій розсуд шляхом передачі її в оренду більш ефективному користувачеві на вигідних для себе і нього умовах, позивач дізнався, що на належній йому на праві власності земельній ділянці відповідачем весною 2021 року знову закладено новий урожай, що унеможливило її повернення позивачу відповідно до пункту 8 раніше укладеного Договору. Згодом позивачу стало відомо, що відповідач через свій структурний підрозділ продовжив користування належною позивачу на праві власності земельною ділянкою на підставі додаткової угоди № 1 від 04 січня 2017 року про продовження строку дії Договору оренди землі № 661. Реєстрацію такої додаткової угоди проведено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Відповідний витяг у позивача відсутній. Позивач стверджує про те, що така додаткова угода ним ніколи не підписувалася та є вочевидь підробленою. Підпис у цій додатковій угоді позивачу не належить та суттєво відрізняється від його підписів у тих документах, які позивач в дійсності підписував за участю представника відповідача.

Довіреностей на підписання такої угоди позивач нікому не видавав, а відтак і не уповноважував жодну особу представляти його інтереси у зносинах з відповідачем в цьому питанні. Враховуючи те, що спірна додаткова угода укладена від імені позивача, проте підписана не позивачем, а іншою особою, така угода не містить його належного волевиявлення, у зв`язку з чим є недійсною. Викладені обставини вказують на очевидне порушення Відповідачем меж здійснення цивільних прав, визначених ст. 13 частинами 3, 4 ЦК України. Позивач зазначає, що оскільки дія Договору оренди землі № 661 припинена, орендар закінчує збирати врожай 2021 року, а додаткова угода № 1 від 04.01.2017 року до такого Договору позивачем не підписувалася, ця спірна додаткова угода № 1 була укладена без його належного волевиявлення, в спосіб, коли позивач ні з ким не обговорював та не узгоджував її істотних умов, в тому числі і щодо строку дії договору до 31 грудня 2028 року.

З огляду на це така додаткова угода має бути визнана недійсною в судовому порядку відповідно до приписів ст. 203 ч. З та ст. 215 ч. 1 ЦК України зі скасування запису про державну реєстрацію речового права оренди, яке випливає з додаткової угоди № 1 від 04.01.2017 року до Договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року.

11.10.2021 року суддею винесено ухвалу про прийняття до провадження позовної заяви та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

До суду 21.12.2021 надійшли від сторони відповідача ТОВ «Астарта Прихоролля» пояснення, відповідно до яких, сторона відповідача вважає, що позовні вимоги Позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню. Звертає увагу на те, що позивачем зазначено про те, що він довідався про користування відповідачем спірною земельною ділянкою саме на підставі Додаткової угоди № 1 від 04.01.2017 року до договору оренди №661 від 23.03.2015 року, редакція якої передбачає термін дії орендних правовідносин до 31 грудня 2028 року. Позивач стверджує, що не підписував таку угоду. Сторона відповідача стверджує, що викладені в позовній заяві доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи.

Обгрунтовуючи позовну вимогу про визнання недійсною Додаткової угоди, Позивач надає копію Додаткової угоди №1 від 04.01.2017 року, відповідно до змісту якої дія договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 р. продовжено до 31.12.2028 р. Однак, Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що для вчинення реєстрації продовження терміну дії договору оренди спірної земельної ділянки державному реєстратору була подана саме Додаткова угода, копія якої додана до позовної заяви саме Позивачем і підпис на якій не визнає Позивач. Водночас, сторона відповідача зазначає про те, що продовження строку користування спірною земельною ділянкою було зареєстроване в Реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі іншої угоди, умовами якої, крім іншого, було встановлено, що термін дії договору оренди продовжено до 31 грудня 2030 року, що підтверджується Інформацією з Реєстру (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права: індексний номер 107656065 від 15.12.2017 року). Сторона відповідача стверджує, що право користування спірною земельною ділянкою на умовах оренди виникло у Відповідача на підставі Додаткової угоди, згідно змісту якої строк оренди продовжено до 31 грудня 2030 року і яка не є предметом оскарження в цій справі. Оскаржувана Позивачем Додаткова угода не подавалась на державну реєстрацію та не є підставою для користування Відповідачем спірною земельною ділянкою. Позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. Сторона відповідача стверджує, що надана Позивачем Додаткова угода №1 від 04.01.2017 року, яка є предметом спору у даній справі відсутня у Відповідача. Зазначає, що протягом 2017-2020 років у ОСОБА_1 не виникало питань щодо законності користування Відповідачем спірною земельною ділянкою, ні коли він отримував орендну плату, ні коли Відповідач сплачував передбачені діючим законодавством податки і збори з отриманих Позивачем доходів (орендної плати), жодних вимог стосовно розірвання договору оренди землі Позивач не висував, повернення земельної ділянки також не вимагав.

Відповідач користувався орендованою земельною ділянкою вільно та відкрито протягом 2017-2020 років на постійній основі на підставі Додаткової угоди до договору оренди землі, а ОСОБА_1 не заперечував та отримував орендну плату. Усім вище зазначеним підтверджується, що орендні правовідносини між ОСОБА_1 та Відповідачем мали тривалий і стабільний характер. Земельна ділянка весь цей час перебувала у користуванні Відповідача, оскільки Позивач її повернення не вимагав. Сторона відповідача зазначає, що в період дії як договору оренди землі так і спірної додаткової угоди; Відповідачем була виплачена Позивачу орендна плата в повному обсязі. Факт проведеного розрахунку орендної плати з ОСОБА_1 доводиться довідкою про виплату орендної плати ТОВ «Астарта Прихоролля» за період 2017-2021 років. Зазначає, що Позивач в період дії спірної додаткової угоди, особисто звертався до Відповідача щодо отримання орендної плати, тобто вже після закінчення дії Договору (за твердженням Позивача). Відповідачем на звернення Позивача, була виплачена останньому орендна плата за 2020-2021 роки у повному обсязі. Сторона відповідача зазначає, що в разі реального бажання розпорядитись власною земельною ділянкою після спливу строку дії Договору на власний розсуд Позивач мав би звернутись до Відповідача із відповідною заявою, щонайменше в період закінчення дії Договору. Таким чином, очевидно, що Позивач про продовження терміну дії договору оренди був достеменно обізнаний. Сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Астарта Прихоролля» про визнання недійсною додаткової угоди та повернення земельної ділянки у повному обсязі.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31.12.2021 року у справі № 541/2634/21 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Астарта Прихоролля» (місце знаходження с. Староаврамівка Хорольського району Полтавської області вул. Шевченка 21, Код ) після збору врожаю 2021 року проводити будь які дії, пов`язані з обробітком та засіванням належної ОСОБА_1 земельної ділянки площею 5, 0918 га, кадастровий номер : 00:003:0055 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території колишньої Петрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області та яка належить йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2015 року. Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.03.2022 року скасовано ухвалу Миргородського міськрайонного суду про забезпечення позову та ухвалено нове рішення яким у задоволенні заяви сторони позивача про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Астарта Прихоролля» після збору врожаю 2021 року проводити будь які дії пов`язані з обробітком землі - відмовлено , ухвалу про забезпечення позову скасовано (провадження 2-з/541/97/2021)

Ухвалою суду від 29.03.2022 року, яка залишена в силі постановою Полтавського апеляційного суду від 24.05.2022 у справі № 541/2634/21, призначено по справі криміналістичну почеркознавчу експертизу, провадження якої доручено експертам Полтавського науково- дослідного експертно криміналістичного центру МВС України, провадження по справі зупинено на час проведення даної експертизи.

02.09.2022 до суду надійшов висновок експерта Полтавського науково- дослідного експертно криміналістичного центру МВС України від 26.08.2022 року , справа для відновлення провадження призначалася на 05.10.2022 року. До суду 03.10.2022 року надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чернюка В.Д. в розумінні ст. 49 ЦПК України про зміну позовних вимог.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року провадження по справі відновлено; задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чернюка Віталія Дмитровича та прийнято заяву про зміну позовних вимог; визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; роз`яснено відповідачу право пред`явити зустрічний позов.

З врахуванням заяви про зміну позовних вимог, позивач просить ухвалити рішення, яким

визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 04 січня 2017 року до Договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року, предметом якої є зміна строку дії договору оренди землі № 661 до 31 грудня 2028 року, скасувавши відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо оренди земельної ділянки, яке випливає з додаткової угоди № 1 від 04.01.2017 року до Договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року;

визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 04 січня 2017 року до Договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року, предметом якої є зміна строку дії договору оренди землі № 661 до 31 грудня 2030 року, скасувавши відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 15.12.2017 року індексний номер 107656065 щодо оренди земельної ділянки, яке випливає з додаткової угоди № 1 від 04.01.2017 року до Договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року;

зобов`язати Відповідача, після закінчення збору врожаю 2022 року, повернути ОСОБА_1 , належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:0055, площею 5,0918 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області;

стягнути з Відповідача на користь Позивача усі судові витрати, які ним будуть понесені у зв`язку із розглядом справи і документально підтверджені, у тому числі витрати по оплаті позову судовим збором, по залученню експертів та на професійну правничу допомогу, розрахунок яких буде надано суду в порядку встановленому ЦПК України.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року витребувано з Миргородської районної військової адміністрації Полтавської області (з архівного відділу) м. Миргород вул. Гоголя № 120 п.і. 37600 повторно інформацію - на підставі якого документу було зареєстровано інше речове право , а саме договір оренди землі укладений 23.03.2015 року між ТОВ Агрофірма «Миргородська» та ОСОБА_1 а також надати додаткову угоду від 04.01.2017 року укладену між ТОВ Агрофірма «Миргородська» та ОСОБА_1 , земельна ділянка з кадастровим номером ;00;003;0055 площею 5, 0918 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відкладено підготовче засідання на 07.11.2022 року.

21.10.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача ТОВ «Астарта Прихоролля» (а. с. 188-191) на змінені позовні вимоги .

Відповідно до відзиву відповідач вважає, що заява позивача про збільшення позовних вимог не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем не було надано доказів до заяви щодо сплати судового збору за нову (третю) самостійну вимогу немайнового характеру, що є підставою залишення заяви про зміну позовних вимог без руху. Вимога про визнання недійсною Додаткової угоди, редакція якої передбачає термін дії орендних правовідносин до 31 грудня 2028 року, не підлягає задоволенню, оскільки надана саме Позивачем в матеріали справи ця Додаткова угода відсутня у Відповідача, не була підставою користування спірною земельною ділянкою, не подавалась для державної реєстрації зміни строку дії договору оренди.

Відповідач користувався земельною ділянкою на підставі іншого правочину: Додаткової угоди, редакція якої передбачає термін дії орендних правовідносин до 31 грудня 2030 року, який і став підставою для реєстрації внесення змін терміну дії договору оренди до 31.12.2030 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права: індексний номер 285011807 від 16.11.2021). Особа не може користуватись однією і тією ж земельною ділянкою одночасно на підставі двох різних правочинів. Іншого Позивачем доведено не було. Відповідач зазначає, що не підлягає задоволенню і вимога про скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про зміну строку дії Договору оренди землі №661 до 31.12.2028 року, оскільки такого запису у Державному реєстрі не існує.

Відповідач зазначає, що протягом 2017-2020 років у ОСОБА_1 не виникало питань щодо законності користування Відповідачем спірною земельною ділянкою, ні коли він отримував орендну плату, ні коли Відповідач сплачував передбачені діючим законодавством податки і збори з отриманих Позивачем доходів (орендної плати), жодних вимог стосовно розірвання договору оренди землі Позивач не висував, повернення земельної ділянки також не вимагав. Усім вищезазначеним підтверджується, що орендні правовідносини між ОСОБА_1 та Відповідачем мали тривалий і стабільний характер. Земельна ділянка весь цей час перебувала у користуванні Відповідача, оскільки Позивач її повернення не вимагав. Тож, Позивач не міг не знати про укладену Додаткову угоду №1 від 04.01.2017 року до Договору №661, оскільки відомості про продовження строку дії права оренди земельної ділянки Відповідачем були внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. В разі реального бажання розпорядитись власною земельною ділянкою після спливу строку дії Договору на власний розсуд Позивач мав би звернутись до Відповідача із відповідною заявою, щонайменше в період закінчення дії Договору. Таким чином, очевидно, що Позивач про продовження терміну дії договору оренди був достеменно обізнаний, а його поведінка щодо визнання Додаткової угоди до Договору №661 є недобросовісною.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважаю позовні вимоги необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та просить відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «АСТАРТА ПРИХОРОЛЛЯ».

Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 грудня 2022 року.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Чернюк В.Д. змінені позовні вимоги підтримав та прохав позов задовольнити , прохав суд звернути увагу на той факт , що відповідно до договору який був укладений - строк його повинен був закінчитись у 2020 році , але обов`язковою умовою було те, що повернення земельної ділянки узгоджено після збору врожаю , тому коли його довіритель дізнався про факт засіяння навесні 2021 року його земельної ділянки , то звернувся до підприємства , а йому було повідомлено про ніби укладення додаткової угоди , тоді він відразу ж звернувся до суду , це було у жовтні 2021 року , тому зі сторони власника земельної ділянки не було недобросовісного відношення , так він отримав орендну плату за 2021 рік , але ж і орендар не заперечує що використовував земельну ділянку за призначенням , у 2022 році коли сторони позивача зверталась із заявою до суду про зобов`язання заборонити використовувати товариству його землю, то Полтавським апеляційним судом було відмовлено у цьому , земельна ділянка сільськогосподарського призначення не повинна пустувати , тому при такій ситуації , що справа перебувала в суді у 2021 році на кінець року , то ОСОБА_1 отримав в силу своїх фінансових труднощів орендну плату за 2021 рік, оскільки земля перебувала у користуванні орендарем .

Представник сторони відповідача ТОВ «Астарта Прихоролля» адвокат Коваленко О.А . свої заперечення стосовно змінених позовних вимог підтримала ,просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21.03.2015 року - після смерті ОСОБА_2 , 1924 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:0055 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,0918 га, розташовану на території Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка належала померлій ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності , серія та номер НОМЕР_1 виданого та зареєстрованого реєстраційною службою Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області 14 квітня 2014 року, номер запису про право власності 5345935, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 32(а.с. 4), право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35253264 від 21.03.2015 (а. с. 5).

23.03.2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Миргородська», укладено договір оренди землі № 661, за яким ОСОБА_1 як орендодавець надав, а ТОВ Агрофірма «Миргородська» як орендар прийняла у строкове платне користування належну йому на той час земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:0055 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,0918 га, розташовану на території Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Відповідно до п. 39 Договору оренди землі № 661 реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання Договору . Згідно досягнутої сторонами угоди Договору викладеної у п. 8 , такий договір укладений строком на 5 років , але в будь якому випадку діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем , а в силу п. 42 цього Договору він набирає чинності після підписання сторонами. Пунктом 22 передбачено , що після припинення його дії орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані , не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Відповідно до абзацу 8 пункту 32 такого Договору орендар зобов`язаний після закінчення строку оренди повернути земельну ділянку у стані передбачену Договором. Абзацом другим пункту 36 цього Договору встановлено, що дія Договору припиняється у разі закінчення строку , на який його було укладено ( а. с. 6-7).

Позивачем надано до суду копію Додаткової угоди № 1 від 04.01.2017 року до Договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Миргородська», відповідно до якої сторони домовились внести зміни в договір оренди землі в п. 8 про продовження строку дії договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року в такій редакції, договір укладено до 31 грудня 2028 року, в усьому іншому що не передбачено додатковою угодою діють положення договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року ( а.с. 8), проте стороною не надано суду доказів, що право оренди за цією додатковою угодою зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також, до суду стороною відповідача надано копію Додаткової угоди № 1 від 04.01.2017 року до Договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Миргородська», відповідно до якої сторони домовились внести зміни в договір оренди землі в п. 8 про продовження строку дії договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року та викласти його в такій редакції: «Строк дії Договору 8. Договір укладено до 31 грудня 2030 року (у разі укладення договору оренди землі: ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням романи культур згідно з проектом землеустрою), але в будь-якому випадку діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчена: строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.» Також, внесено зміни в п. 9 розділу про орендну плату, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В усьому іншому що не передбачено додатковою угодою діють положення договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року (а.с. 32). За цією додатковою угодою за відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Миргородська» 15.09.2015 року було зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:0055 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,0918 га, розташовану на території Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області до 31.12.2030 року, номер запису про інше речове право: 11198052, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 285011807 від 16.11.2021 року (а. с. 33) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0055 складає 164696 гривень 26 копійок ( а.с. 9) ,позивачем є ОСОБА_1 18.07.1989 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 ( а.с.10-11) , його інтереси представляє адвокат Чернюк В.Д. ( а.с. 75-76) , представник відповідача ТОВ Астарта Прихоролля адвокат Коваленко О.А. ( а.с. 77-81) , відповідно до довідки про виплату орендної плати ОСОБА_1 вбачається, що виплата орендної плати складає за 2017 рік -16 677.38 , за 2018 рік 20 004 .70 , за 2019 20 004.70, за 2020 рік 20 004.78 , за 2021 рік 24 999.96 гривень ( а.с. 31) , ТОВ Агрофірма «Миргородська» була реорганізована шляхом приєднання до ТОВ «Астарта Прихоролля» і є правонаступником останніх ( а.с. 34-53) відповідно до п. 39 Договору оренди землі № 116 від 20.03.2014 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи та також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору ( а.с. 7) ,ухвалою суду від 29.03.2022 року за клопотанням сторони позивача була призначена криміналістична почеркознавча експертиза на вирішення якої було поставлено два питання , оскільки у матеріалах справи були наявні 2 додаткові угоди , по цих двох угодах чи виконано підпис ОСОБА_1 ( а.с. 103-104), постановою Полтавського апеляційного суду від 24.05.2022 року ухвала Миргородського районного суду від 29.03.2022 року про призначення експертизи залишена без змін ( а.с. 133-139) , відповідно до висновку експерта від 26.08.2022 року № СЕ -19/117-22/8447-ПЧ Полтавського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України -

-підпис у графі «Орендодавець» додаткової угоди № 1 від 04.01.2017 року до Договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року , наданої для експертного дослідження стороною позивача ( де строк договору оренди продовжений до 31.12.2028 року ) виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою .

-підпис у графі «Орендодавець» додаткової угоди № 1 від 04.01.2017 року до Договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року , наданої для експертного дослідження стороною позивача ( де строк договору оренди продовжений до 31.12.2030 року ) виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою . ( а.с. 160-170) .

Відповідно до повідомлення з Миргородської районної військової адміністрації у Полтавській області від 27.10.2022 року виходячи з матеріалів паперової реєстраційної справи 32 об`єктом нерухомого майна є земельна ділянка з кадастровим номером :00:003:0055 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,0918 га, розташовану на території Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано 21.03.2015 року приватним нотаріусом Н.П. Наконечною на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом .Власником є ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) . Документів реєстрації іншого речового права , а саме договору оренди землі , укладеного між ТОВ Агрофірма «Миргородська» та ОСОБА_1 23.03.2015 року в справі немає. В матеріалах справи є додаткова угода до вище вказаного договору від 04.01.2017 року. З копії додаткової угоди № 1 до договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року вбачається, що сторони домовились , що додатковою угодою внесено зміни до п. 8 Договору від 23.03.2015 року , а саме договір укладено до 31 грудня 2030 року , також внесені зміни в п. 9 розділу орендна плата , у всьому іншому , що не передбачено цією додатковою угодою діють положення договору оренди від 23.03.2015 року ( а.с.198- 204) .

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорюються відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно врахувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що: «такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_1 прохає визнати недійсними додаткові угоди обидві - строк договору якою продовжено до 31.12.2028 року та строк договору якою продовжено до 31.12.2030 року , обгрунтовуючи це тим, що в матеріальному світі існує дві додаткові угоди до договору оренди землі , на обох додаткових угодах стоїть печатка ТОВ Агрофірма «Миргородська» , одна із них пройшла державну реєстрацію , інша не була зареєстрована , експерт вказав у висновку що ні одна із цих додаткових угод не укладалась та не була підписана ОСОБА_1 що ще раз підтверджує недобросовісність орендаря , зміни до договору про продовження строку Договору оренди землі не погоджувались , та також прохає скасувати державну реєстрацію іншого речового права в обох додаткових угодах та повернути земельну ділянку .

Враховуючи підстави позову, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи , а саме в матеріалах справи є висновок експерта з якого вбачається що підпис від імені орендодавця ОСОБА_1 виконаний не ним , а іншою особою в обох додаткових угодах - суд приходить до висновку що спірних додаткових угод якими змінений строк дії Договору ОСОБА_1 не підписував.

Судом встановлено , що державну реєстрацію пройшла додаткова угода № 1 до договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року від 04.01.2017 року строк дії договору якою продовжено до 31.12.2030 року , то тільки дана додаткова угода може бути предметом розгляду даного спору , тому в частині змінених позовних вимог про визнання додаткової угоди та скасування її державної реєстрації як похідної вимоги де строк договору продовжено до 31.12.2028 року потрібно відмовити.

Судом встановлено , що позивач ОСОБА_1 не підписував додаткової угоди № 1 до договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року від 04.01.2017 року строк дії договору якою змінено до 31грудня 2030 року та яка пройшла державну реєстрацію 16.12.2017 року ( а.с. 201) - тому дана спірна Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки не є укладена і її не потрібно визнавати недійсною .

Тому суд також приходе до висновку , про відмову у задоволенні позову в частині визнання Додаткової угоди недійсною ,не тому що вона дійсна , а тому , що вона не укладалась і це було встановлено в судовому засіданні .

Також суд не бере до уваги докази які надала сторона відповідача про сплату орендної плати , оскільки предметом спору у даній справі є спір про укладення (підписання) додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 як власником земельної ділянки та повернення земельної ділянки на цій підставі , а не заборгованості по орендній платі , чи сплати її не в повному обсязі . Також суд зазначає, що сторона відповідача визнає , що підприємство використовувала земельну ділянку за призначенням з 2015 року по 2022 рік .

Виходячи зі спірних правовідносин, що виникли між сторонами по даній цивільній справі, на виконання положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд вважає за необхідне також зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст.41 Конституції України.

У рішенні у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 року Європейський Суд зазначив, що поняття «майно» у статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що складають активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як «майно» в цілях даного положення».

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, зокрема, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Отже , враховуючи вище , що сторона відповідача на сьогодні використовує земельну ділянку , та зазначає це в своїх поясненнях і надає підтвердження сплати орендної плати за 2021 рік - за який власник ОСОБА_1 після 2020 року ( строк закінчення Договору оренди укладеного на 5 років у 2015 році) не передавав вже в оренду , то строк договору закінчився у 2020 році , та на сьогодні власник земельної ділянки позивач ОСОБА_1 - не може розпорядитись своєю власністю, а саме повернути земельну ділянку належну йому на праві власності з березня 2015 року ( отримання спадщини в правовому полі та отримання свідоцтва про право на спадщину) то суд прийшов до висновку що існує спір між позивачем і відповідачем , а саме що сторона відповідача на відсутність у неї правових підстав використовує земельну ділянку позивача - задоволенню підлягають заявлені вимоги частково , а саме - про повернення земельної ділянки позивачу . Також враховуючи той факт , що додаткова угода сторонами не укладалась , але була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права , то суд приходе до висновку що таке «інше речове право» , саме оренда - підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що позивачем сплачений судовий збір при зверненні до суду в сумі ( 2555 гривень та 169 гривень , всього 2749 гривень 28 копійок та витрати на проведення експертизи які підтверджені -складають 7249 гривень 24 копійки ( а.с. 1, 143, 214)

Судові витрати на залучення правової допомоги заявлені адвокатом складають 13335 гривень ( а.с. 218-223)

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Оскільки позивачем було заявлено три позовні вимоги , дві з яких були із похідними вимогами від основних ( визнання недійсною додаткової угоди та скасування державної реєстрації , таких вимог було дві та третя вимога про повернення земельної ділянки ) , а суд прийшов до висновку , що в одній позовній вимозі про визнання додаткової угоди недійсною та скасування державної реєстрації потрібно відмовити в повному обсязі та у другій позовній вимозі про визнання додаткової угоди недійсною та скасування її державної реєстрації потрібно задовольнити частково , а саме в частині скасування державної реєстрації та задовольнити третю вимогу про повернення земельної ділянки , то суд вважає що із трьох вимог задоволенню підлягає половина .

Цивільне судочинство об`єднано основоположним принципом, що полягає у забезпеченні відшкодування витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення. До складу таких витрат входять, у тому числі, і витрати на правничу допомогу , питання розподілу понесених сторонами спору витрат на правничу допомогу фактично лежить у площині судової практики: так, незважаючи на наявність детально регламентованого процесуального порядку їх відшкодування, остаточне рішення про конкретну суму грошових коштів, що підлягатиме компенсації, приймається судом.

Отже, оцінюючи перспективу відшкодування витрат на правничу допомогу у рамках кожного окремого судового спору, слід не лише дотримуватися процесуального алгоритму розподілу таких витрат, але і брати до уваги правові висновки Верховного Суду. Через призму актуальної судової практики та норм процесуального законодавства України окреслено перелік документів, необхідних для підтвердження понесення витрат на правничу допомогу Згідно з положеннями статей 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). І хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката , то за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі але все ж таки до уваги береться принцип співмірності . А беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Також Верховний Суд роз`яснив, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. ( Постанова КГС ВС від 09.07.2019 року у справі №923/726/18)

Представник позивача - адвокат Чернюк В.Д. надав до суду розрахунок вартості правової допомоги , отже сума підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі та заява про їх відшкодування із розрахунком були надані у строк визначені ЦПК. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії , спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу , а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог , що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд зазначає, що заперечень стосовно розрахунку від сторони відповідача під час розгляду справи не надходило. Враховуючи складність справи та досить тривалий час її розгляду а саме з 07.10.2021 року - то суд приходить до висновку що розмір витрат на правничу правову допомогу є співмірним і потрібно його рахувати відштовхуючись від заявленої суми 13 335 гривень повністю та рахувати її як за 100 % .

Судові витрати по справі складають 23 308 гривень 28 копійок ( 2724 гривні судовий збір , витрати на проведення експертизи 7249 гривень 28 копійок та витрати на правову допомогу 13 335 гривень ) , позовні вимоги задоволені в розрізі 50 % , тому із сторони відповідача потрібно стягти судові витрати в сумі 11 654 гривень 14 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 203, 207-208, 215, 216, 391, 626, 627 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 3,10,11,12, ,60,79,88,247, 258 -259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальностю «Астарта Прихоролля» про визнання недійсною додаткової угоди та повернення земельної ділянки задовольнити частково.

Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 15.12.2017 року щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером № :00:003:0055 , яке випливає з додаткової угоди № 1 від 04.01.2017 року до Договору оренди землі № 661 від 23.03.2015 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Миргородська"

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Астарта Прихоролля» (вул. Шевченка, буд. 21, с. Староаврамівка, Хорольський район, Полтавська область, ) після закінчення збору врожаю 2022 року, повернути ОСОБА_1 , належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:0055, площею 5,0918 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Астарта Прихоролля» (вул. Шевченка, буд. 21, с. Староаврамівка, Хорольський район, Полтавська область, ) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )судові витрати в сумі 11 654 грн. 14 коп.(одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні ) 14 копійок - пропорційно задоволених позовних вимог .

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Миргород Полтавської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Астарта Прихоролля», юридична адреса: вул. Шевченка, буд. 21, с. Староаврамівка, Хорольський район, Полтавська область, .

Повний текст рішення виготовлений 30.12.2022 року

Суддя Миргородського

міськрайонного суду О. В. Ситник