Справа №: 398/6042/21
провадження №: 2/398/914/22
"16" грудня 2022 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участі секретаря Шаповал І.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач є власником квартири АДРЕСА_2 .
Зазначену квартиру позивач придбала 20.12.2021 року у брата відповідача та відповідач вже був там зареєстрований.
З моменту придбання квартири відповідач у спірному житлі так і не з`явився, особистих речей там не має.
Позивач з вини відповідача не може скористуватися пільговими послугами щодо власної квартири.
В добровільному порядку вирішити це питання не має змоги, тому позивач вирішила звернутися до суду.
Позивач просить визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити позов.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
10.01.2022 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2019 року позивач придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2
Згідно довідки з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності від 20.12.2021 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 .
Згідно довідки КП «Житлогосп» від 17.12.2021 року, яка видана ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , зазначено, що останній за вказаною адресою не зареєстрований і є наймачем/власником житла, за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2 брат наймача.
ОЦІНКА СУДУ
Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем при зверненні до суду не надано достатньо доказів на підтвердження факту непроживання відповідача у зазначеній квартирі тривалий час.
Натомість, позивачем надана довідка, яка видана взагалі особі, яка не є стороною по справі, а є особою, яка продала квартиру позивачу ОСОБА_3 , де зазначено, що у спірній квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований його брат ОСОБА_2 . Жодних даних про те, що відповідач на даний час не проживає в квартирі, з якого часу не проживає, чи є в квартирі його особисті речі в довідці не зазначено.
Окрім цього, в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 22.12.2021 року де у п.6 серед іншого зазначено, що «…..осіб, які б мали законне право кристування відчужуваною квартирою, немає, цей договір не порушує прав третіх осіб…..». Жодних застережень щодо реєстрації місця проживання відповідача в спірній квартирі на час її купівлі-продажу в договорі не зазначено, а також позивачем не надано доказів того, що на час купівлі квартири відповідач вже був зареєстрований у ній.
Також, суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_2 від 08.09.2018 року, щодо відмову до вступу у спадщину, оскільки, відповідно до ч.3 ст.14 ЗУ «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою, а заява викладена російською мовою без перекладу на державну мову, відповідно до чинного законодаства.
Окрім того, зазначена заява не стосується суті заявлених позовних вимог, а стосується спадкових правовідносин між відповідачем та колишнім власником квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 16.11.16 року у справі №6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Відповідно до ч.1 ст.76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1, 2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.
Ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За таких підстав, суд вважає, що у задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження факту не проживання відповідача в спірній квартирі понад встановлені законодавтсвом строки.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 328, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2022 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА