ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року м. Чернівці

справа № 723/1233/17

провадження 22-ц/822/944/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 листопада 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В травні 2018 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя.

Предметом поділу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є таке майно: житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані на АДРЕСА_1 ; торговий центр на АДРЕСА_2 , із належною до нього земельною ділянкою площею 0, 4287 га; транспортні засоби «Mercedes» ML 320, 2007 року випуску, «Mercedes» Vito, 2006 року випуску.

У червні 2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення зустрічних позовних вимог, в якій зазначив, що рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2018 року у справі

№ 723/405/17 з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 10 739 050 грн та 3%річних в сумі 230 717,20 грн. Крім того, він також взяв у ОСОБА_4 позику на фінансування будівництва торгового центру по

АДРЕСА_2 у розмірі 18 849 600 грн, які вважає збитками, завданими невиконанням зобов`язання. Зазначені кошти, отримані від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були витрачені в інтересах сім`ї, однак ОСОБА_2 не бажає брати участь у виконанні боргових зобов`язань.

ОСОБА_1 просив прийняти заяву про збільшення зустрічних позовних вимог до спільного розгляду з первісним та ухвалити рішення, яким визнати, що зобов`язання з погашення перед ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у сумі 10 739 050 грн та 3%річних у сумі 230 717,20 грн є солідарним обов`язком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати, що зобов`язання з відшкодування збитків ОСОБА_4 у сумі 18 849 600 грн є солідарним обов`язком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як подружжя.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецбкої області від 02 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог повернуто ОСОБА_1 .

Мотивована ухвала тим, що збільшені ОСОБА_1 зустрічні позовні вимоги не є взаємопов`язані із первісними, мають інший предмет доказування і їх спільний розгляд є недоцільним, крім цього змінені і предмет і підстава зустрічного позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 листопада 2022 року скасувати, поставити ухвалу про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, справу направити до Сторожинецького районного суду Чернівецької області для продовження розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції незаконна, неповно встановлено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звертаючись із заявою про збільшення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зазначив про наявність у нього перед ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 10 739 050 грн та 3% річних у сумі 230717,20 грн, яка стягнута рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2018 року у справі № 723/405/17, а також заборгованості в розмірі 18849 600 грн за договором позики. Зазначені кошти були отримані та витрачені в інтересах сім`ї, зокрема на будівництво торгового центру на АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 не бажає брати участі у виконанні боргових зобов`язань, які на його переконання, виникли в інтересах сім`ї, у зв`язку з чим права ОСОБА_1 є порушеними, що і стало підставою для збільшення позовних вимог за зустрічним позовом.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що в травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В травні 2018 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності, про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя.

20 червня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2022 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 17 серпня 2022 року, зустрічний позов ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 12.10.2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мелещука В.В. було задоволено, Ухвалу Сторожинецького районного суду від 24.06.2022р. та Постанову Чернівецького апеляційного суду від 17.08.2022року скасовано, справу в порядку ч.4 ст.406 ЦПК України передано на розгляд до суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Повертаючи заяву про збільшення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновків, що збільшені зустрічні позовні вимоги із залучення до участі в справі про поділ спільного майна подружжя в якості відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є штучним розширенням складу учасників справи, що не відповідає засадам участі у справі кількох відповідачів, що встановлені ст. 50 ЦПК України. Суд першої інстанції посилався на те, що спірні правовідносини між позивачем за зустрічним позовом та наведеними вище особами, мають інший предмет доказування, ніж заявлений в первісній зустрічній позовній заяві, та за своєю сутністю є намаганням одночасно змінити і предмет, і підстави, і склад сторін первісного зустрічного позову, що відповідно норм ч.3 ст. 49 ЦПК України є неприпустимим.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

В ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом.

За приписами ч. 2 ст. 193 ЦПК України умовами прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Статтею 193 ЦПК України передбачено, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому, сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Так, суд при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду зустрічного позову повинен виходити з того, що наявність підстав, передбачених законом як умови прийняття зустрічного позову, свідчать про наявність певного зв`язку між первісною і зустрічною вимогами. Відсутність такого зв`язку не виправдала б можливість спільного розгляду цих вимог в одному процесі.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Отже, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову, шляхом подання зустрічного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Таким чином, суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним.

Зі змісті ст. 49 ЦПК України вбачається, що позивач має право відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а також збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач до закінчення підготовчого засідання має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову одночасно не допускається. Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що предметом первісного та зустрічного позовів є поділ спільного майна подружжя. ОСОБА_1 в заяві про збільшення позовних вимог посилався на необхідність визнання солідарним з

ОСОБА_2 обов`язку з повернення коштів за договорами позики, укладеними з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки правовідносини за зобов`язаннями, якщо вони виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна подружжя. Зазначені кошти, як зазначає в заяві ОСОБА_1 , були отримані та витрачені в інтересах сім`ї, зокрема на будівництво торгового центру на АДРЕСА_2 .

В заяві ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог предметом спору є кошти, отриманні за договором позики, і як зазначає ОСОБА_1 ці кошти є майном подружжя, отже висновок суду про одночасну зміну предмету та підстав позову в заяві про збільшення позовних вимог, є помилковим.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень ст. ст. 61, 65 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти також виникає зобов`язання у вигляді повернення коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, якщо кошти були використані в інтересах сім`ї на придбання майна. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2020 року справа №320/3072/18, провадження №61-5819св19.

Апеляційний суд вважає збільшені зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання солідарним з

ОСОБА_2 обов`язку з повернення коштів за договорами позики, укладеними з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пов`язані з первісними позовними вимогами, оскільки правовідносини за зобов`язаннями, якщо вони виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна подружжя.

Об`єднання даних вимог в одному провадженні та їх спільний розгляд є доцільним та заощадить час і буде сприяти більш швидкому захисту прав та інтересів обох сторін.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Наведене судом першої інстанції враховане не було, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6.ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецбкої області від 02 листопада 2022 року скасувати, справу направити до Сторожинецького районного суду Чернівецької області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді Н.К. Височанська

І.Н. Лисак