Справа № 242/4717/20
Провадження № 2/242/280/22
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді - Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Клименко А. В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення спільного сумісного майна, поділ спільного майна, компенсації Ѕ частки відчуженого автомобіля, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно-, -

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 із позовом про визначення спільного сумісного майна, поділ спільного майна, компенсації Ѕ частки відчуженого автомобіля. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 жовтня 2011 року. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 липня 2020 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що в період шлюбу сторонами придбано житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами на загальній площі 52,4 кв. м., житловою площею 14,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :03:019:0044. Також за час шлюбу сторонами придбано автомобіль марки Skoda Oktavia, VIN НОМЕР_1 , 2003 року випуску. Зазначений автомобіль відповідачка продала без згоди позивача. Також за час шлюбу вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира була оформлена на відповідачку договором дарування. Проте позивач стверджує, що грошові кошти він передавав особисто колишній власниці квартири. Про те, що був оформлений договір дарування, він не знав. Крім того, позивач зазначає, що ними в період шлюбу за спільні кошти було придбано нежитлове приміщення магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане приміщення також було оформлено на відповідачку з договором дарування, про що він також не знав. Крім того, за час перебування сторін у шлюбі рішенням Селидівського міського суду Донецької області у цивільній справі № 242/5511/17 за ОСОБА_2 було визнано право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 . В зв`язку із тим, що спірне майно було придбано за час шлюбу, то позивач вважає, що воно підлягає поділу. В добровільному порядку відповідачка ділити спільне сумісне майно не бажає.

За таких обставин, позивач просить суд визнати зазначене нерухоме майно спільним сумісним майном, а також здійснити його поділ по Ѕ частки кожному. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію Ѕ частки вартості автомобіля.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічними позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, в якому підтвердила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у вказаний в первісному позові період. За час перебування у шлюбі вони придбали житловий будинок із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість будинку на час подання зустрічного позову зазначила 15 000,00 грн., вартість земельної ділянки 100 000,00 грн. Крім того, зазначила, що за період шлюбу сторонами придбано наступне майно: диван, придбаний у 2019 році 12 000 грн.; принтер Епсон - 5 000 грн.; стіл письмовий, придбаний в жовтні 2017 року 1 500,00 грн.; килим в гостьову кімнату, придбаний у 2018 році,вартістю 5 000,00 грн.; холодильник LG, придбаний в 2014 році 12 000 грн.; газова піч, придбана в 2013 році 4000 грн.; міжкімнатні двері , 3 шт. , придбані в 2013 році на загальну суму 3 000,00 грн.; бак водонагрівальний, придбаний в 2016 році 3 000,00 грн.; натяжна стеля, встановлена в 2019 році 2 000,00 грн.; ванна кутова, придбана в 2019 році - 5000 грн.; раковина, придбана в 2019 році 3 200,00 грн.; дзеркало у ванній кімнаті, придбане в 2019 році, в сумі 2000,00 грн.;6 пластикових вікон, встановлених в 2013 році, на загальну суму 12 000,00 грн.; компресор, придбаний в 2014 році, вартістю 10 000,00 грн.; набір ключів в гаражі, 1 шт., придбаний в 2015 році, вартістю 2 000,00 грн.;2 набори ключів в гаражі, придбані в 2014 році, на загальну суму 4 000,00 грн. ; мийка для машини « ІНФОРМАЦІЯ_3 », придбана в 2012 році, вартістю 2000 грн. ; домкрат гідравлічний, придбаний в 2015 році, - 2 000,00 грн.; домкрат гідравлічний, придбаний в 2014 році, - 2 000,00 грн.; зварювальний апарат інжекторний, придбаний в 2016 році вартістю 4 000 грн.; зварювальний апарат полуавтомат, придбаний в 2012 році вартістю 7 000,00 грн.; бетономішалка, придбана в 2012 році, вартістю 3 000,00 грн.

Усе вищевказане майно перебуває в будинку за адресою: АДРЕСА_5 .

Крім того, починаючи з 2010 року вони з відповідачем спільно проживали у будинку АДРЕСА_5 . Цей будинок перебував у дуже поганому стані, тому за час шлюбу вони здійснили його капітальний ремонт: побудували два гаража, встановили ворота та огорожу, проведи воду, замінили вінка, двері та підлогу в будинку, перекрили дах, поклали кахель у ванній кімнаті, замінили каналізацію та груби опалення, поклеїли шпалери у всіх кімнатах.

За таких обставин, позивач за зустрічним позовом зазначає, що за час шлюбу було здійснено істотне поліпшення стану будинку,і на теперішній час його вартість становить 300 000,00 грн. Таким чином, вражає, що вказаний будинок також підлягає поділу.

Щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а також нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , позивачка зазначила, що ці об`єкти нерухомості належать їй на підставі договорів дарування, тому поділу не підлягають.

Щодо автомобіля, зазначила, що він був проданий за згодою із відповідачем, а кошти від його продажу були поділені порівну між ними.

Стосовно нежитлового приміщення за адресо: АДРЕСА_4 , зазначила, що він в Реєстрі про права власності не значиться, тому також не може бути поділеним.

Просить суд визнати спільною сумісною власністю будинок АДРЕСА_5 . Крім того позивач за зустрічним позовом просить визнати спільним сумісним майном: диван, придбаний у 2019 році 12 000 грн.; принтер Епсон - 5 000 грн.; стіл письмовий, придбаний в жовтні 2017 року 1 500,00 грн.; килим в гостьову кімнату, придбаний у 2018 році,вартістю 5 000,00 грн.; холодильник LG, придбаний в 2014 році 12 000 грн.; газову піч, придбана в 2013 році 4000 грн.; міжкімнатні двері , 3 шт. , придбані в 2013 році на загальну суму 3 000,00 грн.; бак водонагрівальний, придбаний в 2016 році 3 000,00 грн.; натяжну стелю, встановлену в 2019 році 2 000,00 грн.;ванну кутову, придбану в 2019 році - 5000 грн.;раковину, придбану в 2019 році 3 200,00 грн.; дзеркало у ванній кімнаті, придбане в 2019 році, в сумі 2000,00 грн.; 6 пластикових вікон, встановлених в 2013 році, на загальну суму 12 000,00 грн.; компресор, придбаний в 2014 році, вартістю 10 000,00 грн.;набір ключів в гаражі, 1 шт., придбаний в 2015 році, вартістю 2 000,00 грн.;2 набори ключів в гаражі, придбані в 2014 році, на загальну суму 4 000,00 грн. ; мийку для машини «Керхер», придбана в 2012 році, вартістю 2000 грн. ;домкрат гідравлічний, придбаний в 2015 році, - 2 000,00 грн.;домкрат гідравлічний, придбаний в 2014 році, - 2 000,00 грн.;зварювальний апарат інжекторний, придбаний в 2016 році вартістю 4 000 грн.; зварювальний апарат полуавтомат, придбаний в 2012 році вартістю 7 000,00 грн.;бетономішалку, придбану в 2012 році, вартістю 3 000,00 грн.

В порядку поділу майна просить суд визнати за нею право власності на : будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним; будинок АДРЕСА_5 ; стіл письмовий, придбаний в жовтні 2017 року 1 500,00 грн.; килим в гостьову кімнату, придбаний у 2018 році,вартістю 5 000,00 грн.; холодильник LG, придбаний в 2014 році 12 000 грн.; набір ключів в гаражі, 1 шт., придбаний в 2015 році, вартістю 2 000,00 грн.; домкрат гідравлічний, придбаний в 2015 році, вартістю 2 000,00 грн.

В порядку поділу майна просить визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: будинок АДРЕСА_5 ; диван, придбаний у 2019 році 12 000 грн.; принтер Епсон - 5 000 грн.; газову піч, придбана в 2013 році 4000 грн.; міжкімнатні двері , 3 шт. , придбані в 2013 році на загальну суму 3 000,00 грн.; бак водонагрівальний, придбаний в 2016 році 3 000,00 грн.; натяжну стелю, встановлену в 2019 році 2 000,00 грн.; ванну кутову, придбану в 2019 році - 5000 грн.;раковину, придбану в 2019 році 3 200,00 грн.; дзеркало у ванній кімнаті, придбане в 2019 році, в сумі 2000,00 грн.;6 пластикових вікон, встановлених в 2013 році, на загальну суму 12 000,00 грн.; компресор, придбаний в 2014 році, вартістю 10 000,00 грн.;2 набори ключів в гаражі, придбані в 2014 році, на загальну суму 4 000,00 грн. ; мийку для машини «Керхер», придбана в 2012 році, вартістю 2000 грн. ; домкрат гідравлічний, придбаний в 2014 році, - 2 000,00 грн.; зварювальний апарат інжекторний, придбаний в 2016 році вартістю 4 000 грн.; зварювальний апарат полуавтомат, придбаний в 2012 році вартістю 7 000,00 грн.;бетономішалку, придбану в 2012 році, вартістю 3 000,00 грн.

Крім того, просить стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 37 150,00 грн.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі за первісним позовом, справу призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 було прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01 вересня 2021 року вказану цивільну справу прийнято до провадження судді Хацько Н. О., справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року витребувано від ТСЦ № 1444 МВС України документи, що підтверджують, коли і ким було відчужено автомобіль, що є предметом спору у даній справі, та про його вартість станом на час відчуження.

Ухвалою суду від 22 січня 2022 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 25 серпня 2022 року визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року витребувано від канцелярії Селидівського міського суду Донецької області належним чином засвідчену копію рішення Селидівського міського суду Донецької області у цивільній справі №242/5511/17 від 13 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Селидівської міської ради про визнання права власності.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом та його представник пред`явлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві, визнали частково. Зокрема, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом було надано уточнення щодо списку рухомого майна, яке є предметом зустрічного позову. Так, останній повністю підтвердив придбання за час шлюбу письмового столу, газової печі та принтера, також погодився з їх вартістю, при цьому зазначив, що стіл перебуває у відповідача, піч не працює, а принтер остання розбила. Крім того, зазначив, що диван, насправді був придбаний після розірвання шлюбу, і його ціна становить 10 500,00 грн. Придбання килиму в гостьову кімнату за час шлюбу підтвердив, але зазначив, що його вартість становить 2 000,00 грн. Придбання холодильника LG заперечив взагалі. Щодо міжкімнатних дверей, вказаних у зустрічному позові, зазначив, що вони були куплені до реєстрації шлюбу і вартістю значно менша ніж зазначає позивач. Бак водонагрівальний був придбаний після розірвання шлюбу і вартість значно менша. Також пояснив, що натяжна стеля була встановлена після розірвання шлюбу, та її вартість становить 1 200,00 грн. Ванна кутова, так само як і раковина також були придбані після розірвання шлюбу вартість значно менша. Придбання дзеркала у ванній кімнаті заперечує взагалі. Крім того, зазначив, що 6 пластикових вікон було встановлено до реєстрації шлюбу та вартість знано менша. Наявність компресора, так само як і наборів ключів в гаражі, заперечував. Вказав, що мийка для машини « ІНФОРМАЦІЯ_3 » була придбана в 2008 році, тобто до шлюбу з відповідачкою і вартість менша ніж зазначає відповідач. Крім того, зазначив, що за час шлюбу був придбаний лише один домкрата,в 2015 році, однак його вартість становить 1 000,00 грн. Підтвердив, що в період шлюбу був придбаний зварювальний апарат інжекторний, проте зазначив, що його вартість становить 2 000,00 грн. Придбання зварювального апарату гідравлічного та бетономішалки заперечує.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, за участю представника ОСОБА_4 .

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позові ОСОБА_2 , щодо первісного позову посилався на обставини, що викладені в зустрічному позові.

В судове засідання, призначене на 23 грудня 2022 року, сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Від виклику та допиту заявлених свідків сторони раніше в судовому засіданні відмовились.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з копією заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 липня 2020 року, ухваленого у цивільній справі № 242/2137/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, сторони зареєстрували свій шлюб 29 жовтня 2011 року. За результатами розгляду справи шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 21 серпня 2020 року. Дане рішення було оглянуто судом за допомогою повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Те ж саме кореспондується зі змістом ст. 60 СК України, яка встановлює, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з пунктом 23 ППВСУ «Про практику застосування сулами законодавства при пригляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Так, матеріали справи містять наступні письмові докази щодо нерухомого майна, яке є предметом спору у даній справі.

Згідно з копією Витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 222949912, станом на 07 вересня 2020 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору міни квартири на житловий будинок і земельну ділянку від 23 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І. В.

Крім того, згідно із копією Витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 224217542 від 16 вересня 2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером № :03:019:0044 також зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі вищевказаного договору міни.

Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартість земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , становить 13 290,00 грн.

Крім того, згідно із тим же Витягом, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири № 112 від 10 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І. В.

Крім того, за цим же Витягом ОСОБА_2 також належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », відповідно до договору дарування № 290 від 23 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Петровою О. М.

Крім того, за відомостями, що містяться у Витязі з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно № 224214769 від 16 вересня 2020 року, житловий будинок АДРЕСА_5 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Нечипоренко Т. І.

Таким чином, дані документи повністю підтверджують режим спільного сумісного майна щодо будинку АДРЕСА_1 , оскільки, як вбачається із наданих доказів, він був придбаний за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, та будь-яких доводів щодо належності до чиєїсь особистої приватної власності сторонами не надано.

Разом з тим, між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку поділу даного майна та запропоновано суперечливі варіанти його поділу.

Так, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом було заявлено вимогу про поділ вказаного житлового будинку про визнання за кожним із сторін по 1/2 ідеальній частки будинку, а позивачем за зустрічним позовом по відповідачем за первісним позовом було заявлено вимогу про визнання за нею права власності на весь будинок в порядку поділу спільного сумісного майна.

Частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням вищевикладеного, за умови неможливості реального поділу вищевказаного нерухомого майна, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що вказаний будинок розташований на земельній ділянці із кадастровим номером № :03:019:0044, яка зареєстрована на ОСОБА_2 на підставі договору міни квартири на житловий будинок і земельну ділянку від 23 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І. В.

Як вже було зазначено вище, дана земельна ділянка згідно із договором міни квартири на житловий будинок і земельну ділянку від 23 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І. В, був придбаний за час перебування сторін у шлюбі, і жодних заперечень з цього приводу до суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дана земельна ділянка як така, що придбана чоловіком і дружиною за час шлюбі за їх спільні кошти, також є спільним сумісним майном та підлягати поділу між ними.

При визначенні розміру часток земельної ділянки суд керуєтьсяроз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, щомістяться у п.18-2 постанови № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розглядіцивільних справ» (у редакціївід 19.03.2010 р.), якщо на земельнійділянці, яка є особистою приватною власністю одного з подружжя, а не спільною сумісною власністю подружжя, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власностічикористування земельною ділянкою, переходить це право у розмірічастки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.

Крім того, згідновимог ч.4 ст.120 ЗК України у разінабуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм ст.120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований; згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

З урахуванням викладеного у рамках розгляду даної справи наявні підстави для поділу земельної ділянки під будинком АДРЕСА_1 по Ѕ ідеальної частки кожному.

Що стосується квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у відповідності до норм, які містяться в ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Підставою права власності цих двох зазначених об`єктів нерухомості є саме договори дарування, що не оспорювалося сторонами в судовому засіданні.

Разом з тим, позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом, в якості обґрунтування своїх вимог зазначив, що він надавав кошти для придбання цього майна, і не знав, що право власності на нього оформлювалося договором дарування в кожному випадку.

Проте, в порушення вимог, встановлених ст. 81 ЦПК України, стороною позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, не надано жодного доказу, який би підтвердив вказані обставини.

Суд звертає увагу, що вказані договори не визнані в судовому порядку удаваними або нечинними. Крім того, від допиту свідків, на показання яких посилався сам ОСОБА_1 , в судовому засіданні, позивач та його представник відмовилися.

Суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч.ч. 2, 4 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, у суду не виникає жодного сумніву щодо доведеності факту того, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , а також нежитлове приміщення магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а отже поділу між сторонами не підлягають.

Стосовно будинку АДРЕСА_5 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Як вбачається з наданих витягів з Реєстру прав власності, даний об`єкт нерухомості був придбаний позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом до реєстрації шлюбу.

Дійсно, статтею ст. 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На дану норму також посилалася ОСОБА_2 в якості обґрунтування необхідності визнання вищевказаного будинку спільною сумісною власністю, а також його поділу між сторонами.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) дійшла до висновку, що майно, що належало одному з подружжя впорядку статті 57 СК України, не перетворюється у спільну сумісну власність. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Проте, в порушення вимог, встановлених ч. 1 ст. 81 ЦПК України, на підтвердження своїх доводів відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом, доказів суттєвого поліпшення вказаного майна не надано.

Так, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 працювала над поліпшенням житлового будинку та вносила кошти на його ремонт, матеріали справи не містять даних, якою була вартість майна до його поліпшення , не надано належних та допустимих доказів того, що будинок істотно збільшився у своїй вартості саме внаслідок проведення переобладнання чи ремонтних робіт, не зазначено розміру трудових і грошових затрат кожного з подружжя.

Суд звертає увагу на те, що представнику ОСОБА_2 під час розгляду справи було роз`яснено право на проведення відповідної експертизи для підтвердження зазначених обставин, проте таких клопотань від нього до суду не надходило.

З урахуванням вищевикладеного, у суду відсутні підстави визнавати будинок АДРЕСА_5 спільним сумісним майно подружжя та його поділу між ними.

Оцінюючи доводи щодо поділу нерухомого майна - нежитлового приміщення торговельного павільйону за адресою: АДРЕСА_4 , суд виходить з наступного.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області, ухваленим у цивільній справі №242/5511/17 від 13 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Селидівської міської ради про визнання права власності, за ОСОБА_2 визнано за ОСОБА_2 , право власності на нежитлову будівлю, торговельний павільйон, загальною площею 26,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 .

Частиною 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Проте право власності на даний об`єкт не зареєстровано у Державному реєстрі прав власності.

У той же час частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області, ухваленим у справі № 242/5511/17 від 13 грудня 2017 року встановлено, що спірне нежитлове приміщення є об`єктом самочинного будівництва.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям , подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13).

При цьому вимог щодо поділу будівельних матеріалів або коштів на їх придбання в рамках даної справи ОСОБА_1 не заявлялося.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог щодо поділу торговельного павільйону за адресою: АДРЕСА_4 .

Щодо вимог про стягнення компенсації за продаж автомобіля, суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи містять копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2003 року випуску, відповідно до якого власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_2 .

В судовому засіданні сторонами не оспорювалось, що вказаний автомобіль був придбаний за час їх перебування у шлюбі за їх спільні кошти. Таким чином, вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Частиною 1 ст. 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2020 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1444/2020/2149177, у відповідності до якого ОСОБА_2 продала автомобіль SkodaOktavia, VIN НОМЕР_1 , 2003 року випуску, ОСОБА_5 , вартість автомобіля на час продажу згідно з цим договором є 126 900,00 грн.

Крім того, зі змісту цього договору вбачається, що письмова згода ОСОБА_1 на продаж цього автомобіля відсутня.

Суд звертає увагу, що відчуження даного автомобіля відбулося після ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу, проте до набрання ним законної сили.

Проте за змістом рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами на час його ухвалення сторони зазначали, що фактично припинили шлюбні відносини.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Крім того, пунктом 19 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при пригляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час

шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадкахпрезумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорівз розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя

вже не діє.

Згідно з роз`ясненням, що містяться у пункті 30 цієї ж Постанови, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі

іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Стороною відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в якості обґрунтування своїх доводів вказано, що спірний автомобіль було продано за погодженням з другим із подружжя, а гроші було розподілено згодом.

Водночас жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного надано не було, а сторона позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом даний факт заперечує. Суд вкотре звертає увагу на те, що від допиту свідків сторони в судовому засіданні відмовились.

За таких обставин, судом встановлено, що продаж спірного автомобіля був здійснений ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 , тобто в даному випадку один із подружжя здійснив відчуження спільного сумісного майна проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне поділити дане майно шляхом відшкодування на користь ОСОБА_1 половини його вартості.

Вирішуючи питання щодо визначення суми відшкодування від вартості автомобіля, суд звертає увагу на наступне.

Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 21.07.2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

За звітом про незалежну оцінку, вартість вищевказаного автомобіля становить 148 970,00 грн.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 про визначення вартості автомобіля згідно із договором купівлі-продажу, оскільки в такому випадку відбувалася особиста домовленість між сторонами угоди про ціну предмета договору купівлі- продажу.

Разом з тим, це не відображає дійсну ринкову вартість автомобіля на час розгляду справи.

Тому суд приймає до уваги наданий позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом звіт про незалежну оцінку, згідно з яким вартість автомобіля становить 148 970,00 грн.

За таких обставин на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_6 підлягає половина вартості автомобіля в розмірі 74 485,00 грн., виходячи з розрахунку: 148 970,00 :2.

Вирішуючи питання про поділ іншого рухомого майна, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом було повністю погоджено наявність та вартість принтера, письмового столу та газової печі.

Щодо іншого рухомого майна з переліку, що міститься в зустрічному позові, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом або не підтверджується придбання в період шлюбу, або не узгоджується вартість майна.

Крім того, до суду надано копію квитанції ТОВ «Розетка», згідно з якою вартість принтера «Епсон» на момент його придбання становить 5 192,91 грн.

Інших документів, які підтверджують вартість майна, суду не надано.

Суд приймає до уваги, що на підтвердження вартості принтера наданий документ, в якому відображено його ціну 5 192,91 грн., проте в зустрічному позові зазначена його ціна 5 000,00 грн. Тому, з урахуванням вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає дану вимогу в межах заявлених, тобто з визначенням вартості в 5 000,00 грн.

В той же час, згідно роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вартість майна, включеного позивачем за зустрічним позовом до поділу визначена ним на власний розсуд, та на більшу частину майна ( окрім принтера, письмового столу та газової печі) в ході судового розгляду сторонами узгоджена не була, оскільки відповідач за зустрічним позовом стверджує, що вартість речей не відповідає їх дійсній вартості на теперішній час.

При роз`ясненні сторонам права на визначення оцінки майна, що підлягає поділу, шляхом проведення експертного дослідження, вони таким правом не скористалися, тому вартість пред`явленого до поділу майна, вартість якого не була погоджена сторонами, на час ухвалення даного рішення так і залишилася непогодженою.

За таких обставин, коли сторонами не досягнуто згоди щодо визначення вартості пред`явленого до поділу майна і останніми не заявлено клопотань про призначення судом експертизи для встановлення дійсної його вартості на час розгляду справи, суд, за відсутності визначеної (погодженої) сторонами оцінки спірного майна, фактично позбавлений можливості провести його поділ відповідно до часток сторін, які є рівними, з присудженням сторонам того чи іншого майна з урахуванням його вартості, тому вимоги позивача про поділ майна, за виключенням того майна, вартість якого була погоджена, не можуть бути задоволеними.

Крім того, суд звертає увагу, що перелічені позивачем речі не містять жодних індивідуальних (родових) ознак за допомогою яких їх можливо ідентифікувати. Вказані обставини унеможливлюють виконання судового рішення навіть в разі проведення розподілу речей, що не забезпечить по суті захист прав та інтересів жодної зі сторін у справі, а лише ускладнить реалізацію їх прав та інтересів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що перелічені у зустрічному позові пластикові вікна, міжкімнатні двері та натяжна стеля є невід`ємними конструкціями житлового будинку, тому поділу підлягати не можуть.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторонами не заперечується факт придбання під час спільного проживання сім`єю: принтера, газової печі та письмового столу, що в підсумку, судом визнається як їх спільна власність.

Натомість, у зв`язку з неможливістю здійснити їх поділ забезпечуючи рівність часток сторін, суд вважає, що в задоволенні позову в частині поділу інших речей слід відмовити.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача за зустрічним позовом на факти, що ОСОБА_2 було розбито принтер, який є предметом поділу, оскільки в наявній в матеріалах справи заяві про вчинення кримінального правопорушення даний об`єкт не міститься в переліку пошкоджених речей.

Таким чином, при поділі рухомого майна суд вважає за необхідне задовольнити ці вимоги частково, а саме: визнати спільною сумісною власністю принтер «Епсон» вартістю 5 000,00 грн., стіл письмовий вартість 1 500,00 грн., а також газову піч в сумі 4 000,00 грн. В порядку поділу майна ОСОБА_2 слід виділити стіл вартістю 1 500,00 грн., ОСОБА_1 - притер «Епсон» вартістю 5 000,00 грн., газову під вартістю 4 000,00 грн. Крім того, для забезпечення рівності часток при поділі спільного сумісного майна з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути компенсацію в розмірі різниці між поділеним майном в розмірі 7 500 грн., виходячи з розрахунку: 9 000 1 500 грн.

Крім того, частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що при зверненні до суду позивач за первісним позовом сплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Крім того, при зверненні до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі 2 603,50 грн.

За положеннями, встановленими в ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позову майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням дати подання позову, того, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково, а саме: визнано спільним сумісним майном житловий будинок АДРЕСА_1 з земельною ділянкою, автомобіль Skodа Octavia, 2003 року випуску, в порядку поділу майна за ним визнано право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку, вартість якого не визначена із Ѕ часткою земельної ділянки, що становить 6 645,00 грн., а також постановлено стягнути відшкодування від продажу автомобіля в сумі 74 485,00 грн., суд приходить до висновку, що на його користь має бути стягнутий судовий збір в сумі, із наступного розрахунку: 420,40 грн. ( 840,80:2) ( за вимоги щодо поділу будинку) +664,5 грн. ( за вимоги щодо поділу земельної ділянки)+744,85 грн. ( за вимоги щодо компенсації Ѕ частини вартості автомобіля), що загалом становить 1 829,75 грн.

Разом з тим, звернувши до суду із позовом, ОСОБА_1 сплатив цю суму не в повному обсязі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Решта сума недоплаченого судового збору в розмірі 988,95 грн. слід стягнути з ОСОБА_1 на користь держави.

Крім того, з урахуванням, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 частково, а саме: визнання спільним сумісним майном житлового будинку АДРЕСА_1 , вартість якого на час розгляду не встановлена, земельної ділянки, що становить 13 290 грн., принтера «Епсон» вартістю 5 000,00 грн., столу письмового вартістю 1 500,00 грн., газової печі вартістю 4 000,00 грн., про визнання за нею права власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , вартість якого не встановлена, Ѕ частини земельної ділянки, що становить 6 645,00 грн., столу письмового вартістю 1 500,00 грн., а також грошової компенсації в розмірі 7 500,00 грн., суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути витрати по сплаті судового збору , виходячи з розрахунку: 420,4 ( 840,80:2) ( за вимоги щодо Ѕ частини будинку)+664,5 ( за вимоги щодо Ѕ частини земельної ділянки)+150,00 грн. ( за вимоги щодо письмового столу)+750,00 грн. ( за вимоги щодо компенсації), що в загальному розмірі становить 1 984,90 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 60,65,70,71 СК України, ст.4, 12, 13, 81,82 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення спільного сумісного майна, поділ спільного майна, компенсації Ѕ частки відчуженого автомобіля та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 138.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці земельної ділянки за кадастровим номером :03:019:0044 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 138.

Залишити житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 138, та земельну ділянку за кадастровим номером :03:019:0044 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 138, у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості автомобіля Skoda Oktavia, VIN НОМЕР_1 , 2003 року випуску, синього кольору, в сумі 74 485 ( сімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят п`ять) тисяч грн. 00 коп.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 наступне майно: принтер «Епсон», вартістю 5000 (п`ять тисяч) гривень, газову піч, вартістю 4000 (чотири тисячи) гривень. Загальна вартість 9000 (дев`ять тисяч) гривень.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 письмовий стіл, вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості рухомого майна в розмірі 7 500 ( сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення спільного сумісного майна, поділ спільного майна, компенсації Ѕ частки відчуженого автомобіля та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 ( вісімдесят сорок) грн.. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави не доплачену суму судового збору в розмірі 988 ( дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 984 ( одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 30 грудня 2022 року.

Суддя Н. О. Хацько