ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3943/22 Справа № 211/6300/20 Суддя у 1-й інстанції - Папарига В. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П.,Остапенко В.О.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області відомості щодо дати складання повного тесту судового рішення відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцетраль» (надалі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивач надає послуги з централізованого опалення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опаленні за період з 01 жовтня 2013 року по 29 лютого 2020 року в сумі 43898,14 грн. Вказану суму заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення, а також 3% річних в сумі 3591,65 грн. та інфляційні втрати в сумі 10494,28 грн., які просить стягнути на свою користь з відповідача.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 р. по 29.02.2020 р. в сумі 43898 гривень 14 коп., 3% річних в сумі 3591 гривню 65 коп., інфляційні втрати в сумі 10494 гривні 28 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в сумі 2102 гривні 00коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції.

Зокрема зазначив, що відповідача не було повідомлено належним чином про день та час розгляду справи,що позбавило останнього на захист своїх прав та інтересів.

Крім того, судом не взято до уваги, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається,що відповідачем придбано дану нерухомість 03.028.2018 року.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на наявність Акту № 2 від 01.03.2012 року складеного КПТМ «Криворіжтепломережа» про розрив системи централізованого опалення та гарячого водопостачання та встановлення автономного опалення, що свідчить про відсутність надання послуг АТ «Криворізька теплоцентраль» з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач зазначає, що відповідачем не надано договору купівлі- продажу квартири, що в свою чергу позбавило суд першої інстанції можливості встановити наявність чи відсутність обов`язку останнього зі сплати боргу попередніх власників житлового приміщення, у зв`язку з чим просить рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачам судової повістки про призначення справи до розгляду на 15 квітня 2021 року, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль».

між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі - Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

За період з з 01.10.2013 року по 29.02.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується заборгованість по оплаті послуг з надання теплової енергії в розмірі 43898,14 грн. .(а.с. 7-9).

Згідно Акту № 2 від 01 березня 2012 року, складеного за участі представника криворізького підприємства теплових мереж «Криворіжпеломережа» та ОСОБА_3 , при обстеженні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що мається розрив у мережі централізованого опалення; стояки ізольовані, заглиблені в стіну; система гарячого водопостачання демонтована; пакет документів мається; у приміщенні встановлено автономне опалення; пропонується зняти навантаження, Q=,0053 (а.с.47).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 28.10.2020 року вбачається, що право власності за адресою: АДРЕСА_1 з 03.08.2018 року зареєстровано ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 2876, виданого 03.08.2018 року (а.с. 5).

Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з надання теплової енергії позивач посилався на те, що на відповідача, як власника майна за адресою: АДРЕСА_1 , покладено обов`язок щодо утримання належного йому майна та сплати заборгованості за надані позивачем послуги теплової енергії.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період 01.10.2013 року по 29.02.2020 року в сумі 43 898,14 грн.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги центрального опалення за період з 01.10.2013 року по 29.02.2020 року, та відповідно із розміром стягнутого судом, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.

Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є постачальником послуг теплової енергії для потреб опалення у період виникнення заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з теплової енергії, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль».

Отже, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг з постачання теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення до житла відповідачів, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином.

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за теплову енергію квартири АДРЕСА_2 за період з 01.10.2013 року по 29.02.2020 року становить 43 898, 14 грн.(а.с. 7).

Враховуючи ту обставину, що у встановлені законом строки не вносилась плата за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення та застосування приписів ст.625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань.

При цьому, визначаючи період та розмір заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що цей період буде становити з 01.10.2013 року по 29.02.2020 року, з огляду на наступне.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 28.10.2020 року право власності за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 з 03.08.2018 року .

Стаття 7 Закону Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку.

Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.

Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги.

Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Аналогічний висновко викладено у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 провадження № 61-3604 св 20.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідальність відповідача ОСОБА_1 за несвоєчасну оплату за послуги з постачання теплової енергії виникає після укладання договору купівлі-продажу квартири, тобто з 03.08.2018 року, та початку нового опалювального сезону, а саме з 01.11.2018 року.

Доводи АТ «Криворізька теплоцентраль» викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо ненадання відповідачем договору купівлі-продажу, що в свою чергу позбавило суд першої інстанції можливості встановити наявність чи відсутність обов`язку останнього зі сплати боргу попередніх власників житлового приміщення, колегія суддів до уваги не бере, оскільки Системний аналіз ст. 83 ЦПК свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.

Заяв та клопотань від позивача про витребування даних доказів ні до суду першої ні апеляційної інстанції не надходило.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволені позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що в квартирі встановлено автономне опалення та квартиру від`єднано від мереж централізованого теплопостачання АТ «Криворізька теплоцентраль», що вказує на неотримання відповідачем послуг з централізованого опалення, тому відповідач ОСОБА_1 не є споживачем послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», оскільки не отримує послугу з централізованого опалення, з огляду на наступне.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Відповідно до пункту 24 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно з п.26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, який був чинний на момент винекнення правовідносин між сторонами та втратив чинність з 17 вересня 2019 року, визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Відповідно до п. 1.2 Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж.

Згідно з п.2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові.

Відповідно до п. 2.2.1 Порядку, при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення.

Згідно з п. 2.3. Порядку, отримання технічних умов може виконуватися безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.

Відповідно до п. 2.5 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи.

Згідно з п. 2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п.2.2 Порядку).

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до наказу від 22 листопада 2005 № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, з наведеного вище слідує, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається лише на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання процедури, прийнятого на підставі заяви власника (власників) будинку.

Зазначена правова позиція є сталою та викладена в Постанові Верховного Суду у спарві № 6-1192цс15 від 11 листопада 2015 року, Постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, Постанові Верховного Суду у справі № 522/401/15-ц від 25 вересня 2019 року, Постанові Верховного Суду у справі № 643/133/17 від 18 червня 2020 року, Постанові Верховного Суду у справі 522/10647/15-ц від 23 грудня 2021 року.

Як вбачається із матеріалів справи, актом № 2 від 01 березня 2012 року, складеним за участі представника Криворізького підприємства теплових мереж «Криворіжпеломережа» та ОСОБА_3 , при обстеженні приміщення абонента ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що мається розрив у мережі централізованого опалення; стояки ізольовані, заглиблені в стіну; система гарячого водопостачання демонтована; пакет документів мається; у приміщенні встановлено автономне опалення; пропонується зняти навантаження, Q=,0053 Гкал/час (а.с.47).

Натомість матерали справи не містять доказів звернення споживача після відключення від мережі централізованого опалення до створеної рішенням виконкому Криворізької міської ради міжвідомчої комісії з питання відключення споживача від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Тому об`єктивно встановити, що відповідач не користувався послугами позивача з теплопостачання - неможливо.

Відтак, відсутність у відповідача законного акта, затвердженого рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО та ГВ є підставою для продовження нарахування коштів за комунальні послуги.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для звільнення від оплати послуг, що надавалися АТ «Криворізька теплоцентраль».

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не є споживачем послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», так як не отримує послугу з централізованого опалення, оскільки відключення квартири, в якій зареєстрований відповідач, проведено без дотримання Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідач не виготовив технічні умови для правомірного відключення від центральної системи теплопостачання та не отримав відповідний дозвіл, у передбаченому законом порядку, тому є споживачем послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль».

Слід зауважити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавчо обмежене право мешканців багатоквартирних будинків самовільно здійснювати демонтаж від системи центрального опалення, оскільки це може призвести до порушення прав інших співвласників багатоквартирного будинку. Тому, з дотриманням принципу справедливого балансу, держава урегульовала спірне питання шляхом дотримання певної системи правил, дотримання яких є обов`язковими для відключення від системи центрального опалення.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягає стягненню заборгованість по оплаті за послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2018 року по 29.02.2020 року, який згідно проведеного колегією суддів розрахунку, становить 16 932, 78 грн.

Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11).

Як зазначено в Аналізі практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01 липня 2014 року), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13).

Відповідно до вищевикладеного, оскільки матеріалами справи установлено, що відповідачі прострочив виконання грошового зобов`язання зі сплати коштів за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню індекс інфляції та три відсотки річних, що узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України.

Три відсотки річних від прострочених сум за відповідний період, суд розраховує за формулою : [Сума боргу] Х (3% / 365 днів Х Кількість днів) = сума 3% річних за період. Таким чином сума 3 % річних складає: 16 932,78 х (3%/365 днів х 486 днів) = 676,12 грн.

При визначенні розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Інфляційні збитки за відповідний період, суд розраховує за формулою :[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період] / 100% - [Сума боргу].

Таким чином інфляційні збитки, за відповідний період складають: 16932,78 грн. (сума боргу) х 105.62 (сукупний індекс інфляції) : - 16932,78 грн.(сума боргу) = 951,58 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2018 року по 29.02.2020 року в сумі 16 932 грн. 78 коп., 3 % річних - 676,12 грн., інфляційні збитки - 951,58 грн.

Крім того, відповідачем в апеляційній скарзі заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с. 62),

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 вказаної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною відповідача було подано договір про надання правової допомоги від 27 січня 2022 року, Акт наданих послуг, згідно якого відповідачу ОСОБА_1 надана правова допомога на загальну суму 1 500 гривень, яка полягає в консультації з правових питань (1 година) 300 грн., ознайомлення з матеріалами справи (1 година) 300 грн., складання заяви (2 години) -900 грн. (а.с.48-51).

Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень ст. 14 ПК адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

ВС вказав, що аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року).

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином з відповідача на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, відповідно до задоволених позовних вимог в сумі 672 грн. 64 коп.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві строни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, з позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає сплаті судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1008 грн. 96 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 480 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021року скасувати та постановити нове рішення.

Позовну заяву Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер суду не відомо, остання відома адреса: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична,1, заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2018 р. по 29.02.2020 р. в сумі 16 932 (шістнадцять тисяч дев`ятсот триста дві) гривні 78 коп., 3% річних в сумі 676 (шістсот сімдесят шість) гривень 12 коп., інфляційні втрати в сумі - 951 (дев`ятсот п`ятдесят одна) гривня 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 672 грн. 64 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 судовий бір за подання апеляційної скарги у розмірі 1008 грн. 96 коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 480 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам,

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 26 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: