КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 359/8392/14-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Борисової О. В., Семенюк Т. А.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, стягувач - ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року в складі судді Чирки С.С.,

встановив:

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 212 218 грн 09 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2014 року подання відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , проживаючої в АДРЕСА_1 , до виконання нею зобов`язання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 214 038,09 грн.

27.06.2022 ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою, в якій просила скасувати тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України згідно з ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2014 року у справі №359/8392/14-ц.

Заява обґрунтована тим, що боржниця не була обізнана про існування вказаної ухвали, з якої також не можливо встановити, за яким саме рішенням або виконавчим провадженням вона прийнята. В ухвалі не наведено доказів, що боржниця на момент звернення виконавця до суду мала набір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Юридичний факт ухилення боржника від виконання зобов`язання відсутній. Відсутність майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язання. На даний час виконавче провадження відносно боржниці відсутнє, тому і тимчасова заборона є не доцільною. Боржниця позбавлена права виїзду за кордон вже вісім років, що є непропорційним втручанням у право на свободу пересування ( рішення ЄСПЛ у справі «Стецов проти України» від 15 травня 2021 року).

Крім цього, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан. Через загрозу життю від ракетних обстрілів та напруженої військової ситуації ОСОБА_1 бажає вільно переміщуватись через державний кордон разом зі своєю родиною, заборона прямо загрожує життю останньої.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України згідно з ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2014 року у справі №359/8392/14-ц.

29.08.2022 стягувач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року та постановити нову, якою в задоволенні заяви боржника про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон відмовити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що на виконання заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2012 року (справа №2/1005/2396/2012) 11.04.2013 видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання та за яким було відкрито виконавче провадження.

ОСОБА_1 ухилялась від виконання зобов`язань, покладених на неї вказаним судовим рішенням, а тому судом обґрунтовано задоволено подання про її тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Виконавчий лист, виданий на виконання вказаного судового рішення, було повернуто стягувачу 25.08.2021 на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаний виконавчий лист у серпні 2022 року було повторно пред`явлено до примусового виконання до Бориспільського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ М, ( м. Київ) у серпні 2022 року.

Оскільки виконавче провадження, в межах якого судом було вжито обмеження право виїзду боржника за межі України не закінчене, виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», боржником не була погашена заборгованість перед стягувачем, підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, які передбачені ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», п.4 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, були відсутні.

Зазначив, що внаслідок невиконання боржницею свого зобов`язання з повернення боргу, заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2017 року з ОСОБА_1 на його користь стягнуто борг по сплаті процентів за користування позикою за період часу з 1 лютого 2013 року до 6 березня 2017 року в розмірі 99 585 грн 77 коп., суму інфляції за час прострочення з 1 лютого 2013 року до 31 січня 2017 року в розмірі 166 221 грн 40 коп., три проценти річних від простроченої суми за період часу з 1 лютого 2013 року до 6 березня 2017 року в розмірі 19 660 грн 27 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 2 854 грн 68 коп.

В подальшому заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року з ОСОБА_1 на його користь стягнуто заборгованість за договором позики за період з 07 березня 2017 року по 01 серпня 2019 року в сумі 120 751 грн 34 коп., з яких: проценти за користування позикою в сумі 61 109,04 грн, інфляційні втрати в сумі 48 096 грн, 3% річних в сумі 11 546,30 грн. Також стягнуто витрати по сплаті судового збору в сумі 1 207 грн 51 коп.

На виконання вказаних судових рішень були видані виконавчі листи, які також пред`явлені до примусового виконання у серпні 2022 року.

Таким чином, станом на момент подання даної апеляційної скарги загальний сукупний борг ОСОБА_1 перед ним складає 624 219,06 грн, який є непогашеним, жодне з перелічених судових рішень боржником не виконане.

Оскільки боржником було подано заяву про скасування ухвали суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а у суду першої інстанції були відсутні повноваження для скасування власної ухвали, заявником було неправильно обрано спосіб захисту свого права.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Старіков Є. О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Васильєв П. С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України згідно з ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 27 червня 2022 року виконавчі провадження по виконанню виконавчого документу, боржником по якому є ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 завершені, відкриті виконавчі провадження відсутні, тобто відсутні докази ухилення заявника від виконання своїх зобов`язань за виконавчими провадженням № 37644761 та №59715686, тому відпала необхідність у застосуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконання заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2012 року, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 212 218 грн 09 коп., витрати по сплаті судового збору - 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн, 11 квітня 2013 року було видано виконавчий лист №2/1005/2396/2012.

22.04.2013 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Шведом Р. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №37644761.

19.08.2014 державний виконавець відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Марінов О. К. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, яка рішення суду не виконує, борг не сплачує, виклики державного виконавця ігнорує.

Згідно ч.3 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2014 року вказане подання було задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , до виконання нею зобов`язання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 214 038,09 грн.

Постановою головного державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Шведа Р. М. від 25.08.2021 року виконавчий лист №2/1005/2396 було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Державним виконавцем встановлено, що згідно довідок ДФС України, МВС України, Пенсійного фонду України, інформаційних довідок з реєстру речових прав на нерухоме майно, повідомлень банківських установ про відсутність коштів на арештованих рахунках у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

Разом з тим, повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.2 ч.1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою для закінчення виконавчого провадження, які передбачені ст. 39 цього Закону, та скасування вжитих виконавцем заходів щодо виконання судового рішення.

Вказана обставина також не може бути свідченням того, як помилково вважав суд першої інстанції, що боржниця ОСОБА_1 не ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а тому відпала необхідність у застосуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Хоча процесуальні норми не містять посилань на підстави для скасування обмежувальних заходів, проте їх аналіз дає підстави для висновку, що скасування застосованого судом тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе за доведеності наступних обставин.

По-перше, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування виконання судового рішення щодо повернення боргу (ч.1 ст.441 ЦПК України), зміни боржником своєї поведінки по відношенню до виконання покладеного на нього рішенням суду обов`язку, в тому числі внесення платежів на погашення боргу, добросовісне виконання обов`язків боржника, які визначені Законом України «Про виконавче провадження», а також прийняття боржником переконливих та достатніх мір для виконання рішення суду.

І по-друге, якщо виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про порушення справедливого балансу між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має грунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При цьому у п.49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» п.п.78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (справа «Луордо проти Італії» п.96, справа «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» п.35, справа «Рінер проти Болгарії» п.121, справа «Стецов проти України п.32).

Отже, ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Застосоване до ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України, яке було початково обґрунтованим, триває більше 8 років, що є тривалим періодом обмеження, протягом якого вчиненими державним виконавцем діями не встановлено наявність у боржниці майна, на яке можливо звернути стягнення.

З огляду на вказану обставину, подальше існування вжитого судом обмежувального заходу буде непропорційним переслідуваній меті - сприянню погашенню боргу.

Судом встановлено, що 02.09.2022 старшим державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції ( МП. Київ) Супрун Л. Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №1005/9192/12 від 11.04.2013, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 214 038,09 грн.

У випадку виявлення в межах вказаного виконавчого провадження свідомих (умисних) дій боржника, спрямованих на ухилення виконання судового рішення, про яке останній вже достеменно відомо, державний виконавець не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з відповідним клопотанням про вжиття відповідних заходів, спрямованих на його виконання.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в Україні введено воєнний стан, а існуюче обмеження у праві виїзду за межі України прямо загрожує її життю, не може бути підставою для висновку про наміри боржника виїхати за межі України саме з метою ухилення від виконання судового рішення.

Та обставина, що внаслідок невиконання судового рішення заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2017 року та заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 були стягнуті грошові кошти у виді 3% річних та інфляційної складової боргу, по яким також виконавчі листи були повторно пред`явлені до виконання, а загальний розмір боргу вже становить 624 219,06 грн, не може бути підставою для висновку, що погашення суми заборгованості за судовим рішенням, за невиконання якого боржницю було обмежено у праві виїзду за межі України, не здійснювалось ОСОБА_1 умисно.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявником було неправильно обрано спосіб захисту є необґрунтованими, оскільки право на скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника прямо передбачено ч. 5 ст. 441 ЦПК України.

Судом першої інстанції було скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України згідно з ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2014 року.

Судових рішень про скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2014 року судом не ухвалювалось.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З огляду на викладене в мотивувальній частині цієї постанови апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року слід змінити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21.12.2022.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: О. В. Борисова

Т. А. Семенюк