Справа № 467/90/22
Провадження № 2/467/113/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23.05.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Савчук О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2022 року по справі відкрито загальне позовне провадження.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання двічі не з`явився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, відзиву до суду не подав.
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, письмових пояснень по справі не подала.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 серпня 2017 року близько 07 години 30 хвилин на автодорозі Т04-09 44 км + 20 м ОСОБА_1 керував автомобілем «МАН» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом YORKBN7677ХХ, не стежив за технічним станом транспортного засобу, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечного бокового інтервалу, не впорався з керуванням, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем «Renault» державний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.
Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2017 року у справі № 487/5092/17 визнано ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАПта накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Власником транспортного засобу «Renault», державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 .
Її цивільно-правова відповідальність була застрахована у ТДВ «Домінантиа» згідно Полісу обов`язкового страхування № АМ/0569476. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн., розмір франшизи 1000 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «МАН» д.н.з НОМЕР_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.
31 серпня 2017 року ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України подав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 24 серпня 2017 року.
23 листопада 2017 року ОСОБА_2 подала до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву, в якій просила здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24 серпня 2017 року.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до підпункту а пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї статті).
Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Моторне (транспортне)страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Зазначеним Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним)страховим бюро України на відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно з пунктом 40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.
Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року № 5417, залучення представника Моторного (транспортного)страхового бюро України для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з Моторним (транспортним) страховим бюро України.
Згідно з пунктом 41.4. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне)страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону.
За встановлених обставин справи суд дійшов висновку про те, що відповідач повинен нести відповідальність на користь позивача за здійснені нимвитрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу.
26 січня 2018 року відповідач звернувся в МТСБУ з заявою про розстрочку сплати заборгованості, у зв`язку з чим 19 березня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про порядок надання коштів строком до 28 лютого 2021 року, який боржник не виконав.
Пунктом 9 вказаного договору передбачено, що кредитор у разі порушення умов договору має право звернутися в суд з відповідним позовом та додатково стягнути з боржника індекс інфляції, 3% річних та пеню згідно чинного законодавства.
За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За такого, відповідач має сплатити позивачу інфляційні, 3% річних та пеню за період з квітня 2020 року по січень 2022 року.
У відповідності до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбаченої частини 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня.
Статтею 1 цього Закону визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється згодою сторін.
Суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, за змістом якого розмір пені за період з 01 квітня 2020 року по 01 лютого 2022 року становить 3823 грн. 11 к., інфляційні витрати 2005 грн. 03 к. та 3% річних 789 грн.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За такого, сплачений позивачем судовий збір при подачі позову підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива