ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2158/22
провадження № 2/753/1116/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Херенкової К.К., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року адвокат Сорока М.Л. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її фактичного проживання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, а її проживання з відповідачем не відповідатиме інтересам дитини.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 1 лютого 2022 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

31 травня 2022 року Міністерство соціальної політики України на запит суду повідомило інформацію про фактичне місце проживання відповідача, яка міститься в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо-переміщених осіб.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/2158/22 за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради.

У підготовче судове засідання 18 липня 2022 року та 8 вересня 2022 року відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не подавав.

18 серпня 2022 року до суду надійшов Висновок органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Ухвалою суду від 08 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 13 жовтня 2022 року.

13 жовтня 2022 року розгляд справі відкладено на 24 листопада 2022 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданій до суду заяві просив розглядати справу без його участі, позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Представник Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради в судове засідання не з`явився, третя особа подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справи у відсутність представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Як передбачено статтею 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає..

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено судом, сторони у справі перебували у шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

З 25 листопада 2020 спільне проживання між сторонами припинено, після припинення проживання сторін, дитина проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/579/22 шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де створені всі належні умови для повноцінного утримання та виховання дитини, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 6 січня 2022 року.

ОСОБА_1 з 24 січня 2022 року працює у фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на посаді фахівця з конференц-сервісу з окладом у розмірі 7000,00 грн.

Згідно з висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, затвердженим рішенням виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області № 238/12 від 28 липня 2022 року, доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону).

За положеннями частини 2 статті 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуватись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Як передбачено частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач має власне житло у Київській області, створила належні умови для проживання сина, утримує та належним чином піклується і виховує дитину, характеристики позивача за місцем її навчання та роботи і спосіб її життя, враховуючи ранній вік дитини та беручи до уваги, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування обґрунтованості висновків органу опіки та піклування щодо вирішення спору та доводів позивача, не довів наявності виняткових обставин, які б перешкоджали залишенню дитини з матір`ю та доказів (доводів) на підтвердження того, що проживання дитини з матір`ю буде суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання сина з матір`ю підлягають задоволенню, оскільки на даному етапі визначення його місця проживання з матір`ю відповідатиме найкращим його інтересам на проживання у звичному для нього середовищі та позитивно впливатиме на психоемоційний розвиток дитини.

Водночас, суд зауважує, що в подальшому, з урахуванням зміни обставин або виникнення нових, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, а після досягнення ОСОБА_3 чотирнадцяти років, він вправі самостійно визначати з ким із батьків буде проживати.

Суд також зазначає, що батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояв турботи відносно сина та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення форм такої участі. Як вбачається з висновку органу опіки і піклування, рішенням виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 31 травня 2022 року встановлено спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , яка зарєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.)

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24 січня 2023 року.

Суддя О.В. Якусик