465/6976/22
2/465/3559/22
У Х В А Л А

06.12.2022 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,-

встановив:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Почкіна О.М. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2022 року матеріали даної цивільної справи передано судді Марків Ю.С.

Під час вивчення матеріалів справи, суддею Марків Ю.С. встановлено, що в її провадженні перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа П`ята Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24.03.2021 року, залишеного в силі постановою Львівського апеляційного суду від 17.02.2022 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа П`ята Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності - відмовлено; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовлено.

Відтак, судом при розгляді цивільної справи №465/4369/16-ц досліджувалися події та обставини, які викладені у позовній заяві ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за цією ж адресою, а саме - АДРЕСА_1 (справа №465/6976/22).

Відповідно до ч.1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно ч.1 ст.39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Критерії, за якими можна визначити чи є суд, що розглядає справу, об`єктивним та неупередженим, розроблені усталеною судовою практикою ЄСПЛ.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. У статті 17 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (п. 56 рішення ЄСПЛ від 06 березня 2018 року у справі «Михайлова проти України») ЄСПЛ нагадує, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, при якому мають ураховуватись особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто, чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об`єктивним у цій справі); та (іі) об`єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., наприклад, рішення у справі «Моріс проти Франції» [ВП] (Morice v. France) [GC], заява № 29369/10, пункт 73, ЄСПЛ 2015, з подальшими посиланнями). У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим (там само, пункт 76). Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або, іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється».

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошує, що такі правила виражають заінтересованість національного законодавця з приводу усунення всіх обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості відповідного судді чи суду, та є спробою забезпечити неупередженість шляхом усунення причин таких проблем. Окрім забезпечення відсутності фактичної упередженості, вони спрямовані на усунення будь-якого прояву небезсторонності, і таким чином сприяють підвищенню довіри, яку суди мають вселяти громадськості у демократичному суспільстві. Таким чином, ЄСПЛ вказав, що будь-який суддя, стосовно якого є законні підстави для побоювань у відсутності неупередженості, повинен взяти самовідвід.

Відповідно до п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів, при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Вищезазначене кореспондується із пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, відповідно до яких суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною у його рішеннях у справах «Індра проти Словакії» від 01.02.2005 року, «Stoimenovikj and Miloshevikj проти Північної Македонії» від 25.03.2021 року суддю можна підозрювати в упередженості, якщо він уже слухав справу щодо однієї і тієї самої особи, хоч і в іншій юрисдикції.

Враховуючи вищезазначене та з метою недопущення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суду в ході розгляду та вирішення даної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно (справа №465/6976/22), заява про самовідвід судді Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.36,39,40 ЦПК України, суд,-

постановив:

Задоволити заяву судді Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С. про самовідвід у розгляді цивільної справи №465/6976/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Матеріали цивільної справи №465/6976/22 передати до загальної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на повторний автоматизований розподіл для визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Марків Ю.С.