Справа № 932/6357/20
Провадження № 2/932/2631/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Скрипниченко К.Г.

розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ярошенко О.О. звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з зазначеним позовом до Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, вказавши третьою особою Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо вирішення питання забезпечення ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам; зобов`язати Дніпровську міську раду та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради прийняти рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 перебував на вихованні у закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Магдалинівській спеціальній загально-освітній школі-інтернаті з 29.10.2002 року, тобто з 8-річного віку. Місце походження ОСОБА_1 , у розумінні Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», є місто Дніпро, оскільки обставини, що призвели до позбавлення ОСОБА_1 батьківського піклування (відмова батьків) мати місце в м.Дніпропетровськ (нині м.Дніпро), біологічні батьки ОСОБА_1 на момент відмови від його піклування проживали в м.Дніпро. ОСОБА_1 отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування 17.06.1994 року у зв`язку з відмовою батьків від виховання дитини, що підтверджується їх письмовою згодою, яка була засвідчена нотаріально. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування підтверджується даними обліково-статистичної картки дитини № НОМЕР_1 . В період з 17.02.2016 по 29.09.2017 року ОСОБА_1 були подані заяви та звернення до Дніпровської міської ради з проханням про отримання соціального житла, при цьому законодавство України не вимагає активних дій з боку особи, яка має право на отримання соціального житла. Натомість законодавство покладає обов`язок на орган місцевого самоврядування забезпечити таку категорію осіб (в даному випадку - дитину, позбавлену батьківського піклування) житлом. Згідно частини першої ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у редакції Закону від 13.10.2010 року: «Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла мають право зараховуватися на квартирний облік та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за заявою опікуна чи піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування. Після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного житлового приміщення для постійного проживання.». З 20.10.2017 року позивач перебуває на соціальному квартирному обліку за №1. 15 січня 2018 року Державним департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 на право зайняття житлової площі та реєстрацію в кімнаті № 315 за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 13,3 кв.м. Довідкою Виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради 04.09.2018 №16/408 підтверджується факт перебування ОСОБА_1 на соціальному квартирному обліку. Статтею 1 Закону, визначено поняття соціального життя, відповідно до якого, соціальним житлом вважається - жила площа, яка надається за нормами державних соціальних стандартів відповідно до законодавства за рахунок державного та/або комунального житлового фонду. Проте надана за вказаним ордером на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 приміщенні за вказаною адресою не с соціальним житлом у розумінні положень Закону України «Про житловий фонд соціального призначення».

Представник позивача у позові звертає увагу суду на те, що дані правовідносини вже були предметом судового розгляду у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, справа № 804/3718/18, де під час дослідження доказів та всебічного з`ясування обставин справи було встановлено, що відповідачем - Дніпровською міською радою допущено бездіяльність, яка полягає у ненаданні позивачу, як особі позбавленої батьківського піклування, впорядкованого соціального житла, згідно з вимогами чинного законодавства, а також встановлено, що вищевказана житлова кімната в гуртожитку, на яку виданий ордер серія НА № 10, не є соціальним житлом (рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 804/3718/18 від 09.10.2018 - додається). Однак, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 у справа № 804/3718/18 було скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду за від 09.10.2018 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у справі закрито виключно з процесуальних підстав підсудності. Постановою Великої палати Верховного суду від 11.09.2019 по даній справі було залишено без змін постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019. Оскільки ОСОБА_1 перебуває на соціальному квартирному обліку та знятий з нього не був, то це означає, що надана кімната в гуртожитку на підставі ордеру серія НА №10 не є житловим приміщенням для постійного проживання в розумінні ст. 33 Закону. Не зважаючи на вищевикладене, позивача по даний час не було забезпечено відповідним соціальним житлом у розумінні Закону. Так як ОСОБА_1 не підпадає під категорію осіб, які можуть проживати у гуртожитках, адже кімнати в гуртожитках надаються саме для тимчасового проживання у період роботи, навчання або інших виняткових випадках, передбачених ст. 127 ЖК України, то це ще раз підтверджує той факт, що виданий ордер серія НА №10 для проживання ОСОБА_1 - не є житловим приміщенням для постійного проживання. Законом не передбачено вчинення будь-яких активних дій з боку суб`єкта права, що має статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. Отже, порушення права ОСОБА_1 на отримання ним соціального житла, було допущено Дніпропетровською міською радою (нині - Дніпровська міська рада) шляхом невиконання своїх обов`язків, покладених на неї, відповідно до чинного на момент досягнення ОСОБА_1 18-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) законодавства. Представник позивача зазначає, що норми Закону, які зобов`язують орган місцевого самоврядування (в даному випадку Дніпровська міська рада) надати ОСОБА_1 соціальне житло, діяли протягом усього періоду, починаючи з досягнення ним 18-річного віку до сьогодні, та діють досі. Вищезазначене право ОСОБА_1 було порушено саме пасивною поведінкою Дніпропетровської міської ради, а згодом Дніпровської міської ради, як органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, дане правопорушення є триваючим досі. Те приміщення, що було виділене на підставі зазначеного ордеру НА № 10, не відповідає встановленим законодавством, санітарним та технічним нормам, тому воно є непридатним для проживання. У приміщенні протікає стеля, відсутній ремонт, стіни коридору та самої кімнати уражені грибком (цвіллю), що можуть викликати алергії, захворювання шкіри, дихальних шляхів, захворювання опорно-рухового апарата, приміщення не опалюється, також кімната не умебльована. Видача ордеру на житлову площу серія НА №10 від 15.01.2018 року сторона позивача не вважає активною поведінкою з боку Дніпровської міської ради, і тим більше не вважає таку дію виконанням свого обов`язку надати ОСОБА_1 соціальне житло, вказаний Ордер був виданий на підставі Розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 11.01.2018 року №8. Однак, згідно частини другої ст. 22 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», жилі приміщення за договором найму соціального житла надаються громадянам на підставі рішення органу місцевого самоврядування, договір найму між ОСОБА_1 та власником приміщення укладений не був. Після отримання вищевказаного ордеру, позивач звернувся, в тому числі, до Дніпровської міської ради зі скаргою на те, що пропоноване житло не відповідає санітарним, технічним вимогам, архітектурно-планувальним та санітарно-гігієнічним, як того вимагають приписи частини шостої ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та частини четверної ст. 3 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення». Однак Дніпровська міська рада проігнорувала аргументи, викладені у скарзі, надавши відповідь, суть якої не стосується предмету скарги, вважаючи надання житла, непридатного для проживання, реалізацією права ОСОБА_1 на соціальне житло. Із змісту відповіді на скаргу вбачається, що Дніпровська міська рада вважає, що реалізувала право на житло ОСОБА_1 , надавши приміщення не придатне для проживання, що в свою чергу є порушенням ст. 33 Закону в тій частині, що органи місцевого самоврядування забезпечують дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб з їх числа протягом місяця у позачерговому порядку впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати санітарним і технічним вимогам. А також, частини 4 ст. 3 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» про те, що соціальне житло має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним нормам, установленим державними будівельними нормами щодо такого житла, та бути придатними для проживання. Натомість, позивача вважає, що намагання надати ОСОБА_1 житло, непридатне для проживання, свідчить про бездіяльність Дніпровської міської ради в частині виконання свого обов`язку як органу місцевого самоврядування, який покладений на нього відповідно до чинного законодавства України та, відповідно, реалізації права ОСОБА_1 на соціальне житло.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020 року для розгляду даної справи визначено суддю Яковлева Д.О., який ухвалою від 10.06.2020 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку на усунення її недоліків.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 09.12.2020 року № 482 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2020 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року відкрито загальне провадження у справі, визначено про проведення у справі підготовчого засідання.

Відповідач Дніпровська міська рада, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, 01.06.2021 року подала відзив на позов, в якому зазначено про те, що рішенням виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 18.06.2009 № 223 «Про постановку громадян на облік» ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік та включено у список на позачергове отримання житлової площі по категорії «Особа, яка повернулася з дитячого державного закладу, від опікуна чи піклувальника». Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» орган місцевого самоврядування, який прийняв рішення про взяття на соціальний квартирний облік громадянина, для якого соціальне житло є єдиним місцем проживання, одночасно, за письмовою заявою зазначеного громадянина, приймає рішення про надання йому жилого приміщення в соціальному гуртожитку протягом усього терміну його перебування на соціальному квартирному обліку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до категорії дітей, позбавлених батьківського піклування. На момент звернення до суду ОСОБА_1 виповнилося 23 роки, тому він не мав статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно довідкою від 09.02.2017 Да 2 з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію ОСОБА_1 за його заявою було надано жиле приміщення у Комунальному закладі «Дніпровський міський соціальний гуртожиток Дніпровської міської ради» за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживав до 30.10.2017, до набуття ним 23-річного віку 24.05.2017. Рішенням виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 20.10.2017 № 201 «Про соціальний квартирний облік» ОСОБА_1 за його заявою та наданими ним документами зараховано на соціальний квартирний облік, на час прийняття рішення ОСОБА_1 вже виповнилось 23 роки. На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 № 877 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво/капітальний ремонт/реконструкцію малих групових будинків, будинків підтриманого проживання, будівництво/придбання житла для дитячих будинків сімейного типу, соціального житла для дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, виготовлення проектно-кошторисної документації» Дніпровською міською радою було придбано два житлових об`єкти соціального житла для дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа та включено їх до житлового фонду соціального призначення. Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради прийнято рішення від 24.04.2018 № 327 «Про надання соціального житла», відповідно до якого особам з числа дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, надано житло з житлового фонду соціального призначення. Раніше та на час звернення ОСОБА_1 до суду у житловому фонді соціального призначення міста Дніпра вільного соціального житла не було. Управління житловим фондом соціального призначення здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» постанов Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 682 «Про деякі питання реалізації Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», від 16.01.2007 № 2: «Про затвердження Положення про наглядову раду у сфері розподілу соціальною житла» та ін. На підставі протоколу засідання комісії з питань надання житлової площі в гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра від 30.11.2017 № 7, заяв ОСОБА_1 від 09.03.2017 вх.№ 35/152, від 14.02.2017 вх. № 35/152 та наданих ним документів, керуючись рішенням виконавчого комітету міської ради від 23.04.2013 № 179 «Про врегулювання питань щодо надання житлової площі та проживання в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпра», зі змінами, 11.01.2018 департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради видано розпорядження «Про надання житлової площі та реєстрації в гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпра сім`ї гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 » для постійного проживання. На право зайняття зазначеної жилої площі 15.01.2018 ОСОБА_1 видано ордер серія НА № 10, який він одержав 15.01.2018 року. Ураховуючи вищезазначене, Дніпровською міською радою та її виконавчими органами були здійснені всі можливі заходи щодо забезпечення позивача житлом, отже в діях Дніпровської міської ради та її виконавчих органів відсутні ознаки бездіяльності, тому позовні вимоги позивача безпідставні і задоволенню не підлягають. Посилаючись на зазначене, представник відповідача просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

17.06.2021 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначила, що ОСОБА_1 отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування 17.06.1994 року у зв`язку з відмовою батьків від виховання дитини, що підтверджується їх письмовою згодою, яка була засвідчена нотаріально; статус дитини, позбавленої батьківського піклування підтверджується даними обліково-статистичної картки дитини № НОМЕР_1 . Згідно частини першої ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у редакції Закону від 13.10.2010 року: «Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла мають право зараховуватися на квартирний облік та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за заявою опікуна чи піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування. Після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного житлового приміщення для постійного проживання.». Законом не передбачено вчинення будь-яких активних дій з боку суб`єкта права, що має статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. Отже, порушення права ОСОБА_1 на отримання ним соціального житла, було допущено Дніпропетровською міською радою (нині - Дніпровська міська рада) шляхом невиконання своїх обов`язків, покладених на неї, відповідно до чинного на момент досягнення ОСОБА_1 18-річного віку 25 травня 2012 року законодавства. Вказує на те, що норми Закону, які зобов`язують орган місцевого самоврядування (в даному випадку Дніпровська міська рада) надати ОСОБА_1 соціальне житло, діяли протягом усього періоду, починаючи з досягнення ним 18-річного віку до сьогодні та діють досі. Вищезазначене право ОСОБА_1 було порушено саме пасивною поведінкою Дніпропетровської міської ради, а згодом Дніпровської міської ради, як органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, дане правопорушення є триваючим досі. Видачу ордеру на житлову площу серія НА №10 від 15.01.2018 року позивач не вважає активною поведінкою з боку Дніпровської міської ради, і тим більше не вважає таку дію виконанням свого обов`язку надати ОСОБА_1 соціальне житло, оскільки надання йому ордеру на житлову площу не є наданням соціального житла у розумінні Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», оскільки зазначена житлова площа є гуртожитком, призначеним для тимчасового проживання. Таким чином, Дніпровською міською радою допущено бездіяльність, яка полягає у ненаданні позивачу, як особі позбавленої батьківського піклування, впорядкованого соціального житла, згідно з вимогами чинного законодавства. Окрім цього, бездіяльність Дніпровської міської ради, як органу місцевого самоврядування, що надає соціальне житло, також полягає у тому, що таке житло не було надано позивачу у місячний строк, в той час, як відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного житлового приміщення для постійного проживання. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Дніпровської міської ради прийняти рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати санітарним і технічним вимогам, зазначено, що як вбачається із змісту відзиву відповідач вказує, що міська рада не зобов`язана надавати соціальне житло, оскільки позивачу виповнилось 23 роки, але обмеження в Законі України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» про те, що право на соціальне житло діє до 23 років, не встановлені, тобто настання 23 річного віку дитини, позбавленої батьківського піклування, не знімає обов`язку з відповідача виконати вимоги закону. Окрім того, вступили в дію зміни в Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», а саме ст. 33 була доповнена частиною дев`ятою, наступного змісту: «особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення 23 років не втрачають право на позачергове отримання благоустроєного жилого приміщення або соціального житла до надання їм благоустроєного жилого приміщення для постійного проживання або, за їхнім бажанням, - грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, за умови перебування у встановленому порядку на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або соціальному квартирному обліку на момент досягнення 23-річного віку». Зазначені зміни вже чітко встановили, що після 23 років дане право не пропадає. Відповідно вимога щодо зобов`язання вчинити визначені законом дії є цілком законною та підлягає задоволенню, тому оскільки право позивача на соціальне житло було не реалізоване, відповідно порушене, він і звернувся до суду за його захистом, зобов`язавши відповідача виконати норму закону.

Також представник позивача зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», після завершення перебування у відповідних закладах, дитячих будинках сімейного типу, прийомних сім`ях або завершення строку піклування, діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи з їх числа протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного жилого приміщення для постійного проживання. Статтею 1 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» визначено, що соціальне житло - це житло всіх форм власності (крім соціальних гуртожитків) із житлового фонду соціального призначення, що безоплатно - надається громадянам України, які потребують соціального захисту, на підставі договору найму на певний строк. Як вбачається із відповіді Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді міста Дніпра № 53/11 від 10.09.18 на адвокатський запит № 115 від 04.09.2018, житло за адресою: АДРЕСА_2 , де проживав позивач, є соціальним гуртожитком, таким чином, не є соціальним житлом. Більш того, керівництво Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді міста Дніпра, зверталося до заступника міського голови, керуючого справами виконавчого комітету Дніпровської міської Санжари О.О. з проханням забезпечити ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом, що підтверджує той факт, що його право, станом на 19.05.2017, реалізоване так і не було. Як вбачається із відповіді Дніпровської міської ради № 3/6-875 від 23.02.2018, починаючи з 20.10.2017 року позивач перебував на соціальному квартирному обліку за №1, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 04.09.2018 №16/408 про перебування ОСОБА_1 на соціальному квартирному обліку за №1 у черзі. 15.01.2018 року Державним департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 на право зайняття житлової площі та реєстрацію в кімнаті № 315 за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 13,3 кв.м. Після видачі цього ордеру 15.01.2018 року позивач залишався перебувати на соціальному квартирному обліку за №1 у черзі та не відмовлявся від свого права, що підтверджується відповіддю Дніпровської міської ради № 3/6-875 від 23.02.2018 та довідкою Виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 04.09.2018 №16/408. Оскільки ОСОБА_1 перебуває на соціальному квартирному обліку, то це означає, що надана кімната в гуртожитку на підставі ордеру серія НА №10 - не є житловим приміщенням для постійного проживання в розумінні ст. 33 Закону, не зважаючи на вищевикладене позивача по даний час не було забезпечено відповідним соціальним житлом у розумінні Закону. Оскільки ОСОБА_1 не підпадає під категорію осіб, які можуть проживати у гуртожитках, адже кімнати в гуртожитках надаються саме для тимчасового проживання у період роботи, навчання або інших виняткових випадках, передбачених ст. 127 ЖК України, то це ще раз підтверджує той факт, що виданий ордер серія НА №10 для проживання ОСОБА_1 не є житловим приміщенням для постійного проживання у розумінні Закону. Крім того, на адвокатський запит №110 від 28.08.2018 року Дніпровською міською радою була надана відповідь, з якої вбачається, що на той час як позивач перебував на соціальному квартирному обліку за №1 у 2018 році, рішенням Дніпровської міської ради № 156 від 20.02.2018 був створений житловий фонд соціального призначення, а рішенням від 24.04.2018 року № 327 житло з фонду надавалось іншим особам, до переліку якого позивач не потрапив, хоча і був першим у черзі, що є додатковим аргументом, що підтверджує порушення права позивача на соціальне житло.

19.07.2021 року до суду від представника Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради надійшов Відзив на позовну заяву, в якій представник заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на зазначену позовну заяву Дніпровської міської ради.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2021 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2021 року закрито підготовче провадження засідання закрито та справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив на позов відповідача. В подальшому, у поданій суду заяві представник позивача просила розглянути справу у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на викладене у відзиві на позов. В подальшому, у наданій суду заяві представник відповідачів заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву, просила розглянути справу без фіксації судового процесу.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України дане судове засідання проводиться судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як зазначено у ч.1 Житлового Кодексу України, відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства. Відповідно до ч.1 цього Закону, діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Статусом дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - є визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування; соціальне житло - жила площа, яка надається за нормами державних соціальних стандартів відповідно до законодавства за рахунок державного та/або комунального житлового фонду.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є, зокрема,: захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей; забезпечення соціально-правових гарантій.

У відповідності до ч.4 цього Закону, заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються щодо, зокрема, житлового забезпечення на рівні, не нижчому за встановлені у Житловому кодексі України нормативи; житлового забезпечення таких дітей після завершення їх виховання в різних формах влаштування після досягнення ними 18-річного віку, якщо вони не мають свого житла відповідно до житлових нормативів або мають житло з характеристиками, нижчими за встановлені житлові нормативи.

Статтею 46 Житлового Кодексу України передбачено, що поза чергою жиле приміщення надається, зокрема,: дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення 23 років не втрачають право на позачергове отримання жилого приміщення, за умови їх перебування у встановленому порядку на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на момент досягнення 23-річного віку.

Норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу (ст. 47 ЖК України).

Статтею 48 ЖК України передбачено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Статте 50 ЖК України передбачені вимоги, що ставляться до жилих приміщень, а зокрема, жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

Статтею 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла мають право зараховуватися на квартирний облік та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за заявою опікуна чи піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування. Після завершення перебування у відповідних закладах, дитячих будинках сімейного типу, прийомних сім`ях або завершення строку піклування діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи з їх числа протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного жилого приміщення для постійного проживання.

Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа, які перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб, мають право зараховуватися на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і соціальний квартирний облік за місцем їх фактичного проживання, зазначеним у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Перебування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які досягли 16 років, на соціальному квартирному обліку не є підставою для відмови їм у взятті на квартирний облік або зняття з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, чи обліку осіб, які мають право на отримання житла (пільгових кредитів на будівництво і придбання житла) за державними житловими програмами для окремих категорій громадян, визначених законодавством.

Після завершення перебування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у відповідних закладах для таких дітей, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї або завершення терміну піклування над такими дітьми та в разі відсутності в таких дітей права на житло обласні, Київська та Севастопольська міські, районні державні адміністрації, органи місцевого самоврядування забезпечують дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб з їх числа протягом місяця у позачерговому порядку впорядкованим соціальним житлом.

Порядок забезпечення соціальним житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб з їх числа затверджується Кабінетом Міністрів України.

Соціальне житло, що надається дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа для проживання, має відповідати санітарним і технічним вимогам.

Забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа впорядкованим житлом або, за їхнім бажанням, - грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення 23 років не втрачають право на позачергове отримання благоустроєного жилого приміщення або соціального житла до надання їм благоустроєного жилого приміщення для постійного проживання або, за їхнім бажанням, - грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, за умови перебування у встановленому порядку на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або соціальному квартирному обліку на момент досягнення 23-річного віку.

Відповідно п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, у разі, коли у дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, відсутнє житло, яке належить їй на праві власності (користування), або якщо повернення до нього неможливе, після досягнення дитиною 16-річного віку, служба у справах дітей за місцем походження або проживання дитини з урахуванням її бажання подає районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органові міської, районної у місті, сільської, селищної ради документи дитини, необхідні для взяття її на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Статтею 1 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» визначено, що житловий фонд соціального призначення це сукупність соціального житла, що надається громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту; соціальне житло - житло всіх форм власності (крім соціальних гуртожитків) із житлового фонду соціального призначення, що безоплатно надається громадянам України, які потребують соціального захисту, на підставі договору найму на певний строк; соціальний гуртожиток - соціальне житло, яке надається громадянам України на час їх перебування на соціальному квартирному обліку за умови, що таке житло є єдиним місцем їх проживання; соціальний квартирний облік - облік громадян України, які користуються правом на соціальне житло і перебувають у черзі на його отримання;

Як зазначено в статті 2 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», відповідно до Конституції України кожен має право на житло. Громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту, соціальне житло надається безоплатно. Соціальне житло надається органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 5 цього ж Закону, житловий фонд соціального призначення формується органами місцевого самоврядування, в коло повноважень яких, згідно зі ст. 9 Закону, входить управління житловим фондом соціального призначення та тримання його в належному стані.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», право позачергового отримання квартир або садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення, за наявності в них права на отримання такого житла, мають, зокрема,: 7) діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, після завершення перебування у відповідних закладах для таких дітей, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї або завершення строку піклування над такими дітьми, а також особи з їх числа у разі відсутності в них житла у власності - протягом місяця. Особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення 23 років не втрачають право на позачергове отримання соціального житла, за умови їх перебування у встановленому порядку на соціальному квартирному обліку на момент досягнення 23-річного віку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» взяття громадян на соціальний квартирний облік здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування на підставі їх письмової заяви (ч.1). Взяття на соціальний квартирний облік дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які досягли 16 років, здійснюється за заявою піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування, а осіб з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - за їх заявою (ч.2). Рішення про взяття на соціальний квартирний облік або про відмову у взятті на такий облік приймається органом місцевого самоврядування, що здійснює взяття на облік, за результатами розгляду заяви та інших представлених відповідно до частини третьої цієї статті документів не пізніше тридцяти робочих днів від дня подання зазначених документів у даний орган (ч.5).

Відповідно до ч.6 ст. 13 зазначеного Закону, орган місцевого самоврядування, що прийняв рішення про взяття на соціальний квартирний облік громадянина, для якого соціальне житло є єдиним місцем проживання, одночасно, за письмовою заявою зазначеного громадянина, приймає рішення про надання йому жилого приміщення у соціальному гуртожитку протягом усього терміну його перебування на соціальному квартирному обліку. Орган місцевого самоврядування, що здійснює взяття на соціальний квартирний облік, не пізніше семи робочих днів від дня прийняття рішення про взяття на соціальний квартирний облік направляє письмове повідомлення із зазначенням дати взяття на облік, виду і номера черги або підстави відмови у задоволенні заяви (ч.7).

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», квартири або садибні (одноквартирні) жилі будинки з житлового фонду соціального призначення надаються громадянам, які перебувають на соціальному квартирному обліку, у порядку черговості, виходячи із часу взяття таких громадян на облік. Право позачергового та першочергового отримання квартир або садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення мають громадяни, визначені статтями 11 та 12 цього Закону. Жилі приміщення за договором найму соціального житла надаються громадянам на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Рішення про надання жилого приміщення є підставою для укладення договору найму соціального житла.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на вихованні у закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Магдалинівській спеціальній загально-освітній школі-інтернаті з 29.10.2002 року.

ОСОБА_1 отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування 17.06.1994 року у зв`язку з відмовою батьків від виховання дитини, що підтверджується їх письмовою згодою, яка була засвідчена нотаріально. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування підтверджується даними обліково-статистичної картки дитини № НОМЕР_1 .

В період з 17.02.2016 по 29.09.2017 року ОСОБА_1 були подані заяви та звернення до Дніпровської міської ради з проханням про отримання соціального житла.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 18.06.2009 року у позачерговій черзі за №194, а у списку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування за №21. Вказане підтверджується рішенням виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 18.06.2009 № 223 «Про постановку громадян на облік», яким ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік та включено у список на позачергове отримання житлової площі по категорії «Особа, яка повернулася з дитячого державного закладу, від опікуна чи піклувальника».

Згідно з довідкою від 09.02.2017 Да 2 з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію ОСОБА_1 за його заявою було надано жиле приміщення у Комунальному закладі «Дніпровський міський соціальний гуртожиток Дніпровської міської ради» за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживав до 30.10.2017.

Рішенням виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 20.10.2017 № 201 «Про соціальний квартирний облік» ОСОБА_1 за його заявою та наданими ним документами зараховано на соціальний квартирний облік. З 20.10.2017 року позивач ОСОБА_1 перебуває на соціальному квартирному обліку за №1.

15 січня 2018 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 на право зайняття житлової площі та реєстрацію в кімнаті № 315 за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 13,3 кв.м., постійно.

Довідкою Виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради 04.09.2018 №16/408 підтверджується факт перебування ОСОБА_1 на соціальному квартирному обліку.

Вважаючи, що надана відповідно до ордеру на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 житлова площа не відповідає санітарним та технічним нормам, передбаченим для соціального житла, та є такою, що є непридатною для проживання, що вказана житлова площа не с соціальним житлом у розумінні положень Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», позивач звернувся з позовом про визнання протиправними вказаних дій органів місцевого самоврядування до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яким у справі № 804/3718/18 було ухвалено рішення від 09.10.2018 року про часткове задоволення позовних вимог позивача та визнання протиправною бездіяльності Дніпровської міської ради щодо забезпечення його впорядкованим соціальним житлом.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі № 804/3718/18, залишеною без змін постановою Великої палати Верховного суду від 11.09.2019, було скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії з посиланням на те, що даний позов подано на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин, тому даний спір не є публічно-правовим і повинен вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

В подальшому, позивач, вважаючи порушеними свої права на забезпечення впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам, з посиланням на положення ЦПК України, звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із даним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо вирішення питання його забезпечення впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам; зобов`язати Дніпровську міську раду та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради прийняти рішення щодо його забезпечення впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам.

Як зазначено вище, у ст.1 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» визначено, що соціальне житло - житло всіх форм власності (крім соціальних гуртожитків) із житлового фонду соціального призначення, що безоплатно надається громадянам України, які потребують соціального захисту, на підставі договору найму на певний строк.

Водночас відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного житлового приміщення для постійного проживання. Тому, хоча законодавчо чітко не визначено поняття житлово приміщення для постійного проживання, виходячи зі змісту даних норм, зрозуміло, що житло для постійного користування - це благоустроєне житлове приміщення з житлового фонду, яке надається згідно з квартирного обліку, на якому перебуває дитина, і вже тільки після надання такого житла і припиняється її право на соціальне житло з соціального квартирного обліку для тимчасового користування.

Оскільки ОСОБА_1 перебуває на соціальному квартирному обліку та знятий з нього не був, це свідчить про те, що надана кімната в гуртожитку на підставі ордеру серія НА №10 не є житловим приміщенням для постійного проживання в розумінні ст. 33 Закону. Судом встановлено, що позивача по час розгляду справи не було забезпечено відповідним соціальним житлом у розумінні положень зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 127 Житлового кодексу України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Оскільки ОСОБА_1 не підпадає під категорію осіб, які можуть проживати у гуртожитках, адже кімнати в гуртожитках надаються саме для тимчасового проживання у період роботи, навчання або інших виняткових випадках, передбачених ст. 127 ЖК України, тому приміщення, на проживання в якому позивачу виданий ордер серія НА №10, не є житловим приміщенням для постійного проживання. Крім того, вбачається, що приміщення, що було виділене на підставі зазначеного ордеру НА № 10, не відповідає встановленим законодавством санітарним та технічним нормам, тому воно є непридатним для проживання, оскільки в ньому протікає стеля, відсутній ремонт, стіни коридору та самої кімнати уражені грибком (цвіллю), кімната не умебльована, що не спростовано відповідачами та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, судом встановлено, що порушення права ОСОБА_1 на отримання ним соціального житла було допущено Дніпропетровською міською радою (нині - Дніпровська міська рада) шляхом невиконання обов`язків, покладених на неї відповідно до чинного на момент досягнення ОСОБА_1 18-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) законодавства.

Вбачається, що положення Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», які зобов`язують орган місцевого самоврядування надати ОСОБА_1 соціальне житло, діяли протягом усього періоду, починаючи з досягнення ним 18-річного віку до часу розгляду даної справи судом.

Крім того, ст. 4 вказаного Закону встановлює те, що право на забезпечення житлом такої категорії дітей після завершення їх виховання в різних формах влаштування після досягнення ними 18-річного віку, якщо вони не мають свого житла відповідно до житлових нормативів або мають житло з характеристиками, нижчими за встановлені житлові нормативи - є гарантованим та охороняється державою. І саме держава, реалізуючи державну політику через органи державної влади та органи місцевого самоврядування, повинна забезпечити реалізацію цього права. Тому, забезпечення наявності в державному та/або комунальному фонді житлових приміщень та його відповідність належним санітарним та технічним вимогам, є обов`язком органів державної влади.

Надання ОСОБА_1 ордеру на житлову площу не є наданням соціального житла у розумінні ст. 22 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення». Як вбачається з вищевказаного документу, він був виданий на підставі Розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 11.01.2018 року №8. Однак, згідно частини другої ст.

22 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», жилі приміщення за договором найму соціального житла надаються громадянам на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Крім того, вбачається, що договір найму між ОСОБА_1 та власником приміщення укладений не був.

Після отримання вищевказаного ордеру, позивач звернувся до Дніпровської міської ради зі скаргою на те, що пропоноване житло не відповідає санітарним, технічним вимогам, архітектурно-планувальним та санітарно-гігієнічним, як того вимагають приписи частини шостої ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та частини четверної ст. 3 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», на що Дніпровською міською радою була надана відповідь, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 надано житло і таким чином реалізовано його право на отримання соціального житла.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем - Дніпровською міською радою та її виконавчим органом - Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради допущено бездіяльність, яка полягає у ненаданні позивачу, як особі позбавленої батьківського піклування, впорядкованого соціального житла, згідно з вимогами чинного законодавства.

Окрім цього, суд звертає увагу на той факт, що бездіяльність Дніпровської міської ради, як органу місцевого самоврядування, що надає соціальне житло, також полягає у тому, що таке житло не було надано позивачу у місячний строк, в той час, як відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного житлового приміщення для постійного проживання.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та визнання протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо вирішення питання забезпечення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання відповідачів прийняти рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам слід зазначити наступне.

Як зазначено вище, відповідно до змісту ст. 2 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», відповідно до Конституції України кожен має право на житло. Громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту, соціальне житло надається безоплатно. Соціальне житло надається органами місцевого самоврядування.

У Відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні представник відповідачів посилався на те, що Дніпровська міська рада не зобов`язана надавати соціальне житло, оскільки позивачу виповнилось 23 роки. Разом з цим, обмеження в Законі України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» про те, що право на соціальне житло діє до виповнення дитині 23 років, не встановлені. Тобто, настання 23 річного віку дитини позбавленої батьківського піклування не знімає обов`язку з з відповідних органів місцевого самоврядування виконати вимоги закону.

Крім того, відповідно до змісту ч.9 ст. 33 зазначеного Закону передбачено, що особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення 23 років не втрачають право на позачергове отримання благоустроєного жилого приміщення або соціального житла до надання їм благоустроєного жилого приміщення для постійного проживання або, за їхнім бажанням, - грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, за умови перебування у встановленому порядку на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або соціальному квартирному обліку на момент досягнення 23-річного віку.

У Відзиві на позовну заяву в обгрунтування заперечень на позов також зазначено, що позивачем реалізовано право на соціальне житло шляхом надання йому житлового приміщення в Комунальному закладі «Дніпровський міський соціальний гуртожиток Дніпровської міської ради» за адресою: м. Дніпро, вул. Карагандинська, 7А

Як вбачається із відповіді Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді міста Дніпра № 53/11 від 10.09.18 на адвокатський запит № 115 від 04.09.2018, житло за адресою: АДРЕСА_2 , де проживав позивач, є соціальним гуртожитком, таким чином воно не є соціальним житлом. Крім того, керівництво Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді міста Дніпра зверталося до заступника міського голови, керуючого справами виконавчого комітету Дніпровської міської Санжари О.О. з проханням забезпечити ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом, що підтверджує той факт, що його право, станом на 19.05.2017 реалізоване так і не було.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач, починаючи з 20.10.2017 року перебував на соціальному квартирному обліку за №1 у черзі.

Як зазначено вище, 15.01.2018 Державним департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10, на право зайняття житлової площі та реєстрацію в кімнаті № 315 за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 13,3 кв.м.

Вбачається, що після видачі цього ордеру 15.01.2018 позивач залишався перебувати на соціальному квартирному обліку за №1 у черзі та не відмовлявся від свого права, що підтверджується листом Дніпровської міської ради № 3/6-875 від 23.02.2018 та довідкою Виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 04.09.2018 №16/408. Оскільки ОСОБА_1 перебуває на соціальному квартирному обліку, це вказує на те, що надана кімната в гуртожитку на підставі ордеру серія НА №10 № 315 за адресою: АДРЕСА_1 , не є житловим приміщенням для постійного проживання в розумінні ст. 33 зазначеного Закону.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит №110 від 28.08.2018, наданої Дніпровською міською радою, на той час як позивач перебував на соціальному квартирному обліку за №1 у 2018 році, рішенням Дніпровської міської ради № 156 від 20.02.2018 був створений житловий фонд соціального призначення, а рішенням від 24.04.2018 № 327 житло з фонду надавалось іншим особам, до переліку якого позивач не потрапив, хоча і був першим у черзі, що підтверджує порушення права позивача на отримання соціального житла.

Зважаючи на викладене та встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне зобов`язати Дніпровську міську раду прийняти рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам, задовольнивши позовні вимоги позивача до даного відповідача.

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають, оскільки вищенаведеним чинним законодавством обов`язок щодо прийняти рішення про забезпечення позивача впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам покладено саме на Дніпровську міську раду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне витрати по справі віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо вирішення питання забезпечення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам, протиправною.

Зобов`язати Дніпровську міську раду прийняти рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам.

Витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

Суддя Т.О. Кудрявцева