Справа № 274/3661/22 Провадження № 2/0274/1206/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
21.12.22 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1
ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 10 250,00 грн., посилаючись на те, що 27.12.2021 р. ОСОБА_2 отримав у нього позику у розмірі 10 250,00 грн., яку мав повернути 10.01.2022 р., однак коштів, не зважаючи на неодноразові звернення, не повернув.
ОСОБА_2 своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив.
Судом з`ясовано, що відповідно до розписки від 27.12.2021 р. ОСОБА_2 взяв в борг 10 250,00 грн. від ОСОБА_1 , зобов`язався повернути борг до 10.01.2022 р. (а. с. 9).
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.12.2021 р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 12 250,00 грн., при цьому другий зобов`язався повернути ці грошові кошти першому до 10.01.2022 р.
Доказів, які б вказували на повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 10 250,00 грн. ОСОБА_2 не подав.
При цьому зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 250,00 грн. ОСОБА_1 не повернув.
За таких обставин Суд виходить з того, що цих грошових коштів повернуто не було.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому підлягає задоволенню.
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 992,40 грн. (сплачений за подання позовної заяви судовий збір, а. с. 4, 5).
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 10 250,00 грн.
3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 992,40 грн. судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В. Корбут