Справа № 283/1043/22
провадження №2/283/338/2022
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2022 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_1

до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

15.06.2022 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Стефківський Володимир Іванович, який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1146165 від 14.06.2022, звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 11.01.2021 близько 17 год. 05 хв. в Житомирській області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Nexia», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих травм загинув.

За даним фактом, відділенням поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП у Житомирській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Станом на день звернення до суду, досудове розслідування триває.

В результаті вищевказаного ДТП, позивачу, яка є дружиною ОСОБА_3 , завдано шкоду, у зв`язку з чим в неї виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Daewoo Nexia», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО1500247.

Відповідно до вимог чинного законодавства, відповідача було повідомлено про настання страхового випадку та подано заяву щодо виплати страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем вимог, містились: 18000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 10663 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування; 10305 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання; 90000 грн. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку втратою годувальника.

09.04.2021 відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування в частині витрат на лікування, поховання та заподіяної моральної шкоди. Страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника виплачене не було.

Листом № 3591 від 05.04.2021 повідомлено представника позивача про те, що для проведення розрахунку та прийняття рішення щодо розміру страхової виплати необхідно надати наступні документи: рішення суду про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні загиблого ОСОБА_3 ; довідку про доходи ОСОБА_3 за попередній (до настання ДТП) календарний рік; довідку Пенсійного фонду України щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку зі втратою годувальника з зазначенням розміру пенсії.

Позивач вважає такі вимоги відповідача неправомірними та незаконними.

Будь-яких підстав вважати, що ОСОБА_2 володів транспортним засобом «Daewoo Nexia», р.н. НОМЕР_1 , на момент настання ДТП не на відповідній правовій підставі - немає. А тому, у відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України у водія ОСОБА_2 , не залежно від наявності чи відсутності в його діях вини, наступила цивільно-правова відповідальність за спричинену шкоду та виник обов`язок по відшкодуванню спричиненої шкоди дружині загиблого - ОСОБА_1 , яка є непрацездатною особою та пенсіонером за віком.

Відповідачем в ході розслідування страхового випадку, не здобуто жодних доказів, якими б спростовувалися зазначені заявлені вимоги. Таким чином, на думку позивача, відповідач не виконав покладені на нього обов`язки і не виплатив страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника.

Пунктом 27.2. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

На день настання страхового випадку, встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 грн. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем годувальника становить 216000 грн.

Виходячи з того, що ліміт відповідальності Страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату настання дорожньо-транспортної пригоди становив 260000 грн. та відповідачем у досудовому порядку було виплачене страхове відшкодування в загальному розмірі 92968 грн., до стягнення з відповідача належить сума в розмірі 167032 грн.

Окрім цього, у зв`язку із розглядом даної справи в суді, позивач очікує можливість понесення судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції до 21000 грн.

Вимогами позову, адвокат просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника в розмірі 167032 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21000 грн.

Представником відповідача адвокатом Пилипцем А.Ю., який діє на підставі Ордеру серії АІ №1218497 від 14.02.2022, подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого він заперечив відносно позовних вимог.

У відзиві зазначив, що відповідно до чинного законодавства право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, мають: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Що стосується першої категорії осіб, то з аналізу вказаних положень слідує, що умовою для відшкодування шкоди є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність особи та її перебування на утриманні померлого або наявність у неї права на одержання утримання на день смерті померлого.

Згідно з роз`ясненнями, наведених у п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при вирішенні позовів про відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що право на відшкодування такої шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв`язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання,а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж десятимісячного строку після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання (постанова ВС/КЦС від 18.04.2018 у справі №165/325/17).

Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 у справі №127/13341/20 звернув увагу, що якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Позивач, на день смерті своєї свого чоловіка, була пенсіонером, тобто у розумінні положень національного законодавства, непрацездатною особою. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць (постанова ВС/КЦС від 18.04.2018 у справі № 165/325/17, постанова ВС/КЦС від 09.09.2020 у справі № 215/5896/18, постанова ВС/ККС від 09.07.2020 у справі № 756/8644/19).

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць - постанова ВС/ККС від 09.07.2020 у справі № 756/8644/19.

В даному випадку, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й обставини, за яких особа перебувала на утриманні померлого та потребувала матеріальної допомоги. З поданих представником позивача доказів видно, що офіційного доходу у померлого на день настання смерті, не було. Розмір щомісячної виплати пенсії позивачу з березня 2020 року по квітень 2020 року становив 2000 грн.; з травня 2020 по грудень 2020 року - 2100 грн.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня -1712 гривень, з 1 грудня -1769 гривень. Таким чином, позивач, як непрацездатна особа, у період з грудня січня 2020 року по грудень 2020 року мала дохід (пенсію), що перевищував встановлений законом прожитковий мінімум на місяць, а отже, в розумінні положень чинного законодавства, не вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, а отже не набула права на утримання від ОСОБА_3 .

Сам факт пенсійного віку позивача та проживання її однією сім`єю з померлим не підтверджує обставин, що позивач перебувала на утриманні останнього та мала потребу у його матеріальній допомозі.

Суду не надано жодних доказів, що свідчать про перебування ОСОБА_1 на утриманні свого чоловіка та її потреби у матеріальній допомозі. Матеріали справи не містять довідки про доходи загиблого за останні дванадцять місяців до ДТП, що унеможливлює встановлення обставини наявності таких доходів останнього та можливості утримання своєї матері. Позивач не довела належними та допустимими доказами, що вона перебувала на утриманні свого чоловіка, а також, що допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування.

Позовні вимоги до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. вимогами відзиву, адвокат Пилипець А.Ю. просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Інушуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Явка сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належно.

Представник позивача адвокат Стефківський В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача адвокат Пилипець А.Ю. в судове засідання не з`явився, згідно поданого клопотання від 20.07.2022 просив розгляд справи проводити без його участі, у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що 11 січня 2021 року близько 17 год. 05 хв. в Житомирській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Nexia», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих травм загинув.

Відомості про дорожньо-транспортну пригоду, 12.01.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019, за ознакам вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст.286 КК України (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 64-х років в м. Коростень Житомирської області помер ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №62 (а.с.19).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дружиною загиблого ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 12.11.1977 року (а.с.22).

Батьками загиблого були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 (а.с.18).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.20-21).

Сім`я загиблого ОСОБА_3 , який постійно проживав в АДРЕСА_1 складається з п`яти осіб: дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , онуки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , онука ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , про що свідчить довідка КП «Гранітне-комунгосп» №100 від 01.03.2021 (а.с.23).

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представник потерпілих - дружини, матері та доньки загиблого, 11.03.2021 письмово звернувся із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 11, 19 березня 2021 року із заявами в інтересах ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування на поховання в розмірі 10305 грн., витрати на лікування в розмірі 10663,50 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 18000 грн., відшкодування пов`язане із втратою годувальника (пенсія-пенсія) в розмірі 90000 грн. (а.с.12-16).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Nexia», р.н. НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом № АО-1500247 діючим станом на 11.01.2021 (а.с.27).

На виконання ухвали Малинського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2022 року про витребування доказів, начальником відділу обслуговування громадян №11 (сервісного центру) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Житомирській області згідно супровідного листа №0060-0214-7/82811 від 21.10.2022, надано довідку про доходи за 2020 рік отримувача пенсії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.94).

Так, згідно довідки №0060-0214-7/82538 від 21.10.2022 розмір виплаченої пенсії ОСОБА_3 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 становив : в січні - 3191,68 грн., в лютому - 3191,68 грн., в березні - 3191,68 грн., в квітні - 3191,68 грн., в травні - 3513,07 грн., в червні - 3513,07 грн., в липні - 3522,69 грн., в серпні - 3522,69 грн., в вересні - 3522,69 грн., в жовтні - 3522,69 грн., в листопаді - 3522,69 грн., в грудні - 3530,10 грн. (а.с.95).

На підтвердження обставин непрацездатності позивача, до матеріалів позову долучено довідку про доходи ОСОБА_1 за № НОМЕР_7 , про те, що остання перебуває на обліку в Коростенському об`єднаному управлінні ПФУ в Житомирській області та отримує пенсію за віком. Розмір виплаченої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.2020 по 28.02.2021 становив : в березні - 2000 грн., в квітні - 2000 грн., в травні - 2100 грн., в червні - 2100 грн., в липні - 2100 грн., в серпні - 2100 грн., в вересні - 2100 грн., в жовтні - 2100 грн., в листопаді - 2100 грн., в грудні - 2100 грн., в січні 2021 - 2100 грн., в лютому 2021 - 2100 грн. (а.с.24).

Мотиви та застосовані норми права.

Згідно зі ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі -Закон).

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Матеріалами справи підтверджено, що за фактом наїзду 11.01.2021 близько 17 год. 05 хв. автомобіля марки «Daewoo Nexia», р.н. НОМЕР_1 , на велосипедиста ОСОБА_3 , в результаті чого останній загинув, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019, за ознакам вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст.286 КК України.

Судом встановлено, що відповідно до полісу № АО-1500247, який станом на дату ДТП 11.01.2021 був чинний, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Daewoo Nexia», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 мотивувала свої вимоги тим, що вона є дружиною загиблого ОСОБА_3 , пенсіонером за віком та фактично перебувала на утриманні свого чоловіка, який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 січня 2021 року, а тому має право на відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника.

В оцінці наявності підстав для відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» шкоди, завданої смертю особи, суд застосовує системний аналіз норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України та СК України.

Згідно з п.22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі шкода, пов`язана із смертю потерпілого, як це зазначено в ст.23 Закону.

Відповідно до п.27.2 ст.27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно вимог ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду) та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Отже, чинним законодавством передбачено, що до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, належать:

1) діти - до досягнення вісімнадцяти років (учень, студент - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловік, дружина, батьки (усиновлювачі), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особи з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) один з батьків (усиновлювачів) або другий з подружжя чи інший член сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) інші непрацездатні особи, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Зміст поняття «непрацездатні громадяни» визначено у статті 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними громадянами вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Так, позивачем доведено, а судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , який загинув в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено факт непрацездатності позивача, яка досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.п. 35.1, 35.2 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом тридцяти днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Основним елементом вимоги відшкодування шкоди є доведення факту перебування особи на утриманні померлого та доведення обставини, що допомога, яка надавалася, була для заявника постійним та основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

З аналізу матеріалів справи вбачається, що основним доказом наявності в ОСОБА_1 права на отримання відшкодування по втраті годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є досягнення останньою пенсійного віку та перебування в шлюбі з ОСОБА_3 .

Для обґрунтування своєї позиції, позивачкою надана до суду довідка ГУ ПФУ в Житомирській області №9778 3170 4098 5715 від 02 березня 2021 року, з якої вбачається, що в період з 01.03.2020 по 28.02.2021 ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком в розмірі 2100 грн.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_3 за 2020 рік, вбачається, що останній отримував пенсію, що в грудні 2020 року становила 3530,10 грн.

Інші відомості про доходи осіб в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі № 165/325/17, «особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують її прожиткового мінімуму, встановленого законом; сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні».

З системного аналізу норм цивільного законодавства, утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Так, для набуття статусу особи, яка має право на утримання як непрацездатна особа, вона повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України».

Відповідно до вказаного Закону розмір прожиткового мінімуму на одну особу на місяць у 2020 році становив 2027,00 грн., а розмір пенсії ОСОБА_1 в 2020 році складав 2100 грн. в місяць.

По даній категорії справ, доказуванню підлягає не лише факт досягнення позивачем пенсійного віку, наявності родинних відносин із ОСОБА_3 , а й факт перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого та її потреба у матеріальній допомозі.

Всупереч вище викладеного, позивачем не надано доказів її перебування на утриманні чоловіка, не надано доказів того, що ОСОБА_1 потребувала матеріальної допомоги та у зв`язку з цим мала на день смерті чоловіка право на одержання від нього утримання. За призначенням пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 не зверталась.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовної вимоги щодо страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 3, 76,83, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2022 року.

Суддя