КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 753/19345/21

номер провадження №22-ц/824/10917/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року /суддя Лужецька О.Р./

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Олени Олександрівни, ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Надія Володимирівна про оскарження рішення про реєстрацію та скасування реєстраційної дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного реєстратора КП «Київжитлоспецексплуатація», третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Надія Володимирівна, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О. від 13.03.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:45920687 та скасувати запис про право власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 200-205/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що договір купівлі-продажу від 22.08.2015 р. за яким ОСОБА_1 придбав спірну квартиру не є фіктивним, нечинним або недійним не визнавався та був спрямований на реальне настання правових наслідків. Рішення, на підставі яких було проведено спірну реєстрацію 11.03.2019 року датовані 26.02.2014 р. та 31.03.2016 р. Водночас, з моменту придбання квартири ОСОБА_1 мирно володів майном, зробив ремонт у даній квартирі та проживав. Вказувала і на те, що 11.03.2019 державний реєстратор,

приймаючи заяву на реєстрацію права власності від ОСОБА_3 , керувався ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Підставою для такого рішення були вище вказані рішення судів. При цьому первісний договір купівлі-продажу недійсним не визнавався, а отже реєстратором повинно було прийматись рішення про відмову у вчиненні реєстраційної дії. Наголошувала також і на статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року про те, що кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ОСОБА_3 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказував, що положеннями ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Водночас, захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 ЦК України). Вказував, що в уточненій позовній заяві від 02.02.2022 позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора КП "Київжитлоспецексплуатація" О.О. Рисак про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; скасувати запис про право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 . Проте, не заявляв вимоги про визнання права власності на спірне нерухоме майно за собою. Так само, позивачем не було заявлено позовної вимоги про припинення права власності відповідача-2 на спірну квартиру, а отже обрано неналежний спосіб захисту порушених прав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/11346/13 від 26 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсною довіреність від 4 червня 2010 року, видану від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_6 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24 червня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. між ОСОБА_6 , який діяв на підставі довіреності від 4 червня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хабанець В.П., від імені ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,50 кв.м. в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та витребувано вказану квартиру у ОСОБА_8 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11червня 2014 року рішення Дарницького районного суду № 753/11346/13 від 26 лютого 2014 року залишено без змін.

На виконання рішення суду від 26.02.2014 р. відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 16.02.2015р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, а 25.06.2015р. до відділу звернувся ОСОБА_9 з заявою про завершення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що останній 10.06.2015р. придбав у ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 і як доказ надав державному виконавцю Договір купівлі-продажу.

Дані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кириленко Людмила Василівна про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Під час розгляду справи № 753/12898 судом були вжиті заходи забезпечення позову, а саме: ухвалою суду від 02 березня 2016 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/12898 від 31 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_9 належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 40,50 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду № 753/12898 від 31 березня 2016 року ОСОБА_1 , який з 22 серпня 2015 року був власником спірної квартири та не брав участі у розгляді справи подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2021 року, апеляційну скаргу задоволено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року скасовано. У задоволенні позову, відмовлено.

Судом зроблено висновок, що спірна квартира за рішенням суду першої інстанції була витребувана з чужого незаконного володіння ОСОБА_9 , який вже не був власником або володільцем спірного майна, а тому є неналежним відповідачем у справі за віндикаційним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 22 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кисельовою Н.В. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за № 1514, за яким ОСОБА_9 продав належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2015 року квартиру, а ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 .

В той же день приватним нотаріусом Кисельовою Н.В. сформований витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1

11.03.2019 року державним реєстратором КП «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45920687 від13.03.2019 та внесено запис про право власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Підставою для державної реєстрації є рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/12898/15 від 31.03.2016 року; рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/11346/13 від 26.02.2014 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що спірним рішенням державного реєстратора його права, як власника спірного майна порушені, оскільки на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності № 45920687 від 13.03.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містився запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2015 року, а тому держаний реєстратор повинен був прийняти рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій на підставі п.5 ч.1 ст.24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно пунктом п`ятим частини першої статті 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що право власності у ОСОБА_3 було первинним та виникло раніше, ніж право власності ОСОБА_1 на спірне майно, тобто до 22 серпня 2015 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/11346 від 26 лютого 2014 року, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, тому суд виходячи із принципу добросовісності та справедливості, приходить до висновку, що державна реєстрація цього майна за іншою особою не може свідчити про втрату ОСОБА_3 свого права на нерухоме майно у цьому разі, оскільки його право є пріоритетним відносно зареєстрованого права.

Доводи апеляційної скарги, про те, що первісний договір купівлі-продажу недійсним не визнавався, ОСОБА_1 відкрито володів своїм майном, а отже реєстратором повинно було прийматись рішення про відмову у вчиненні реєстраційної дії, апеляційним судом відхиляються.

Так, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. / Постанова КЦС ВС від 17.08.2022 № 450/441/19 (61-691св22)/

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, правильно відмовив у задоволенні позову, який не буде гарантувати позивачу відновлення порушеного права, оскільки підставою для державної реєстрації було рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/12898/15 від 31.03.2016 року; рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/11346/13 від 26.02.2014 року.

Право власності у ОСОБА_3 було первинним та виникло раніше, ніж право власності ОСОБА_1 на спірне майно, тобто до 22 серпня 2015 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/11346 від 26 лютого 2014 року, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання

Також колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) звернула увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: