Провадження №2/523/670/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"22" листопада 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , який за життя склав на ім`я позивача заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Бойченко О.Є. Позивач зазначає, що після смерті батька у встановлений строк звернулась до Суворовської державної нотаріальної контори м. Одеси із заявою про прийняття спадщини, до якої подала всі документи, окрім, оригіналу договору купівлі-продажу № 6043 від 13.12.1994 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , з підстав його втрати. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .

Після надходження та реєстрації зазначеної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.20).

В ході розгляду справи позивач 28.10.2021 року (вх. № 31191) уточнила позовні вимоги згідно з якими просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.38-39).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.07.2022 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Бузовського І.М., про витребування доказів, витребувано від Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином засвідчену копію спадкової справи що відкрилась до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.59).

На виконання ухвали про витребування доказів 26.07.2022 року (вх. № 13024) надійшла копія спадкової справи відкритої до майна померлого ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.61-79).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2022року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.84).

В останнє судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Бузовський Ігор Миколайович до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, разом з цим, на адресу суду надійшла заява за підписом представника позивача про можливість розгляду справи за відсутність сторони позивача, в якій представник просив позовні вимоги в повному обсязі на підставі наявних доказів в матеріалів справи (а.с.88).

Представник відповідача Одеської міської ради про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.86, 87), про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не є підставою для відкладення слухання справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді в суді, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами свої правової позиції у заявах по справі, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників та вирішення питання по суті позовних вимог.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновків, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.72 зв.).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про смерть № 13149 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 95 років, актовий запис про смерть № 1519 (а.с.11).

Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що згідно заповіту посвідченого 28.09.2017 року ОСОБА_2 на випадок свої смерті зробив наступне розпорядження, а саме: усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому на праві власності, заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а якщо вона померла раніш за ОСОБА_2 , або не прийме спадщину, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є., і зареєстровано в реєстрі за № 3-736 (а.с.9).

Звертаючись з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, позивач зазначила, що після смерті батька в строки передбачені ЦК України щодо спадкування, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та подала до заяви всі необхідні документи, окрім документів на підтвердження права власності, з підстав їх втрати, що стало перешкодою у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 6043 від 13.12.1994 року укладеного на Одеській товарній біржі ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Згідно листа відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 10.03.2021 року вих.. № 640 наданого на запит Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесі квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с.77).

Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію, за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 21.01.2020 був зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.12). Та, відповідно до довідки про зняття з реєстрації місяця проживання ОСОБА_2 , знятий з реєстрації за місцем проживання у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.65).

Судом досліджується копія спадкової справи, що заведена до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , згідно спадкової справи з заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулась ОСОБА_1 , яка в заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько після смерті якого вона приймає спадкове майно відповідно до заповіту. Матеріали спадкової справи містять в собі заповіт складений ОСОБА_2 , згідно якого останній за життя здійснив розпорядження щодо майна належного йому на праві власності.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2021 року державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 з підстав ненадання спадкоємцем оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с.61-79).

Отже, судом з досліджених документів встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 , якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів останній було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

За приписами статті 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За нормами визначеними ч.ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до ч.1ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Матеріалами справи встановлено, що державним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини.

Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вказані роз`яснення мають на увазі, що спадкоємець повинен звернутися до суду у порядку позовного провадження з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, з огляду на зазначене, позивачем доведено суду про не можливість в інший ніж судовий спосіб оформити право власності на спадкове майно, тому, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Керуючись ст.ст.15, 16, 328, 1220, 1261, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 15-16, 76-81, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 280-284, 354-355 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, площами 17,4 кв.м., та 11,9 кв.м., кухні 6.7 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., туалету 1,0 кв.м.. коридору 5,3 кв.м., та 2,0; вбудована шафа, 0, 9 кв.м., - балкону, загальною площею 48, 2 кв.м.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02.12.2022 р.

Суддя: