ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/957/17 Номер провадження 22-ц/814/2865/22Головуючий у 1-й інстанції Єжов В.А. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив зобов`язати відповідача спростувати на загальних зборах гаражного кооперативу «Нива» недостовірну інформацію, поширену відносно нього 26 травня 2016 року, а також відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 35000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є членом гаражного кооперативу «Нива» та в 2014 році був обраний головою правління кооперативу.

26 травня 2016 року на загальних зборах членів гаражного кооперативу відповідач, який також є членом кооперативу, скориставшись його відсутністю висловлював на його адресу і поширював серед присутніх членів кооперативу неправдиву та принизливу інформацію, що він злодій і краде гроші кооперативу, що він бандит, створив злочинну організацію і робив замах на життя відповідача і що з приводу цих подій органами поліції розслідуються кримінальні справи стосовно нього.

Ввважав, що поширена відповідачем інформація є неправдивою.

Вказував, що відповідач неодноразово подавав в органи поліції заяви, в яких звинувачував йогов скоєнні вигаданих кримінальних злочинів. За результатами перевірки цих заяв органами поліції протиправних дій з його боку встановлено не було.

У поширеній інформації відповідач стверджував про скоєння ним злочинів, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Вказував, що він не був присутнім на загальних зборах, про поширену відповідачем негативну інформацію стосовно нього дізнався від інших членів кооперативу, які змінили до нього ставлення та почали уникати спілкування після висловлювань відповідача.

Зазначав, що йому довелося виправдовуватися перед членами кооперативу та доводити неправдивість поширеної відповідачем інформації.

Вказував, що він є інвалідом другої групи за загальним захворюванням та внаслідок зазначеної ситуації у нього різко погіршився стан здоров`я, йому довелося звертатися до лікаря і проходити курс терапії.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати на найближчих після ухвалення судового рішення загальних зборах гаражного кооперативу «Нива» за адресою: м. Харків, вул. Олександра Невського, 4, поширену ним у присутності членів гаражного кооперативу «Нива» 26 травня 2016 року інформацію, що «Серед членів нашого кооперативу є злочинець. Це ОСОБА_2 .. Він краде гроші кооперативу, бандит, створив злочинну організацію і робив замах на моє життя. Відносно нього за цими фактами розслідуються кримінальні справи».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовдено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові слід відмовити

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що позивачем не було направлено разом з копією позовною заявою інших документів які були подані разом з позовною заявою.

Зазначав, що не було надано належних та допустимих доказів того, що саме він поширював неправдиву інформацію стосовно позивача.

Вказував, що також не надано належних та допустимих доказів спричинення позивачу моральної шкоди.

04 січня 2022 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явились.

Від представника позивача адвоката Москаленко І.Б. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи без участі учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що сторони є членами гаражного кооперативу «Нива».

Також встановлено, що на 16 год. 00 хв. 26 травня 2016 року були призначені загальні збори членів гаражного кооперативу на території цього кооперативу по АДРЕСА_1 .

В суді першої іестанції свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які є членами гаражного кооперативу « Нива» за адресою: вул. Олександра Невського,4 в м. Харкові пояснили, що 26.05.2016 року вони прийшли на територію кооперативу, там зібралося чоловік 30-40. Коли присутні очікували початку зборів, член кооперативу ОСОБА_1 , звертаючись до всіх присутніх, заявив, що серед членів кооперативу є злочинець. Це ОСОБА_2 . Він краде гроши кооперативу, бандит, створив злочинну організацію, робив замах на його життя. Відносно нього за цими фактами розслідуються кримінальні справи. У цей час голова правління заявив, що збори не відбудуться, тому що не зібралася необхідна кількість членів кооперативу, і всі почали розходитися. Вони спочатку повірили ОСОБА_1 і обмежили спілкування з ОСОБА_2 . Через деякий час кілька разів вони, кожен окремо, зустрічалися з позивачем з його ініціативи. Він переконував їх, що ОСОБА_1 його оббрехав, ніяких злочинів він не вчиняв і жодних кримінальних справ стосовно нього не існує. Крім того, пояснював, що до фінансової діяльності кооперативу взагалі не має ніякого відношення. Вказували, що ОСОБА_1 висловлював конкретні звинувачення відносно ОСОБА_2 у вчиненні ним злочинів та наявності кримінальних справ стосовно нього. При цьому вони не чули, щоб хтось із присутніх запитував у ОСОБА_1 його думку з приводу написаних ним до правоохоронних органів заяв щодо протиправних дій позивача .

Місцевим судом також встановлено, що внаслідок вказаних обвинувачень з боку ОСОБА_1 у позивача погіршився стан здоров`я.

Згідно консультативного висновку невролога позивач 02.06.2016 звернувся до лікаря зі скаргами на погіршення стану здоров`я в зв`язку з постійною психотравмуючою ситуацією і проходив курси лікування з 02.06.2016 по 10.06.2016, з 08.08.3016 по 18.08.2016, з 10.11.2016 по 18.11.2016.

Задовольняючи частково позов, місцевий суд виходив з того, що розповсюджена відповідачем інформація носить стверджувальний характер, принижує честь і гідність та ділову репутацію позивача, що підтверджено належними доказами.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі , а також на недоторканність своєї честі, гідності та ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, і під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У відповідності до пункту 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Частиною 2 статті 302 ЦК України на особу, яка поширює інформацію, покладено обов`язок переконатися в її достовірності.

Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з частинами 1, 4 та 7 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» обов`язок довести, що поширена інформація є достосвірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостосвірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно статті 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються в суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Також у пункті 19 п останови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено судам, що відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З матеріалів справи та показів свідків вбачається, що відповідач публічно повідомив невизначеному колу осіб інформацію про вчинення позивачем суспільно небезпечних діянь, відповідальність за вчинення яких передбачені КК України, та про наявність кримінальних проваджень стосовно позивача. Інформація поширена у формі фактичного твердження.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, що розповсюджена відповідачем інформація про те, що позивач є злочинцем не підтверджена належними та допустимими доказами, а саме відповідачем не надно доказів вчинення позивачем кримінальних правопорушень та наявність стосовно нього кримінальних проваджень.

Окрім того, не надано будь-яких доказів щодо протиправних дій позивача та навіть не надано доказів подання ним заяв до правоохоронних органів з приводу вчинення позивачем протиправних дій та результатів їх розгляду.

Виходячи з положень статті 277 ЦК України та процесуального обов`язку кожної із сторін довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Жодного доказу на спростування вказаних в позовній заяві фактів про образливі висловлювання з його боку, а також доказів достовірності поширеної інформації відповідач суду не надав.

Вказані висловлювання відповідача містять твердження про факти вчинення позивачем кримінальних правопорушень та наявність стосовно нього кримінальних проваджень.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах 1, 2, та 5 статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом встановлено відсутність вироку суду відносно позивача та будь-яких доказів правдивості поширеної відповідачем негативної інформації щодо позивача.

За таких обставин, місцевий суд дйшов вірного висновку про те, що доведено факт розповсюдження відповідачем непрадивої інформації та внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивача.

Відшкодовуючи моральну шкоду у розмірі 15000 грн. місцевий суд виходив з того, що враховуючи форму та ступінь вини відповідача, стан здоров`я позивача, зусилля для відновлення стосунків з членами кооперативу вказана сума є розумною та справедливою.

Між тим апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також, суд при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування такої шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Повинні також враховуватися стан здоров`я потерпілого, тягар перенесених змін в життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення первинного стану. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, виваженості, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Враховуючи обставини справи, ступінь вини відповідача, та виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, апеляційний суд вважає, що необхідно зменшити розмір відшодування моральної шкоди з 15000 грн. до 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що висловлена ним інформація є оціночним судженням, тому не може бути предметом розгляду, не заслуговують на увагу, оскільки доведено факт розповсюдження відповідачем недостовірної інформації, а відповідач в свою чергу не надав відповідних доказів на підтвердження дійсності поширеної інформації.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки факт розповсюдження відповідчем неправдивої інформації доведено, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення свого немайнового права.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, ОСОБА_1 , не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду в частині відшкодування моральної шкоди сл ід змінити.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2021 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 15000 грн. до 5000 грн.

В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин

Повний текст постанови слкадено 25.11.2022 року