Провадження № 2/537/1128/2022
Справа № 537/2318/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.11.2022 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання Бакай М.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , згідно якого прохала суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в домогосподарстві АДРЕСА_1 .
В обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначила, що вона є власницею домогосподарства АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 грудня 2008 року, посвідченого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою (зареєстровано у реєстрі № 3-1657, зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.12.2008 р.). Належне їй домоволодіння складається з житлового будинку /А, а, а1/ житловою площею 32,9 кв.м, загальною площею 60,2 кв.м, з господарськими будівлями: сараєм «Б», погребом «Бп», вбиральні «В», воріт № 2, колодязя «к». На теперішній час у вказаному домогосподарстві зареєстровані вона, як власник, та її діти, які не є власниками, але постійно проживають.
У травні 2014 року до неї звернулася ОСОБА_3 - відповідач по справі, з проханням тимчасово зареєструвати її у вказаному домогосподарстві. 30.05.2014 року вона дала згоду на реєстрацію. Але фактично відповідач по справі за місцем реєстрації ніколи не проживала, її особистих речей там не було і немає на теперішній час, що можуть підтвердити свідки. Також вона не приймала участі в утриманні будинку та господарських будівель, не сплачувала належні платежі.
Позивач неодноразово пропонувала ОСОБА_3 знатися з реєстрації у належному їй домогосподарстві і зареєструватися з своїм постійним місцем проживання. Але на її прохання відповідач жодним чином не реагувала, і на теперішній час не бажає вирішувати виниклу проблему у добровільному порядку. Дані обставини змусили звернутися її до суду.
Ухвалою суду від 27.09.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відстрочено позивачу сплату судового збору за подання даної позовної заяви до ухвалення судом рішення у даній справі.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити з підстав викладених у позові. Не заперечували проти винесення судом заочного рішення у справі.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , суду пояснив, що позивача знає близько 20 років, як сусідку та підтримує з нею добрі відносини, відповідача взагалі не знає. Пояснив, що позивач проживає в будинку з цивільним чоловіком ОСОБА_5 , крім них у будинку ніхто не проживав і не проживає. Про реєстрацію відповідача в будинку позивача дізнався при розгляді справи. Сусідку бачить кожного дня та крім неї, та її чоловіка сторонніх осіб ніколи не бачив.
В судове засідання відповідач не з`явилася, хоча про час місце та день судового засідання була належним чином повідомлена шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України.
Враховуючи, що відповідач, яка була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, та враховуючи відсутність заперечень сторони позивача, суд вирішив на підставі ст. 280 ЦПК України, провести розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши позивача та її представника, свідка, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.
Позивач ОСОБА_1 , є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.12.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т.О., бланк серії ВМА № 361577, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1657, право власності зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.12.2008 року за №24803312.
В означеному домоволодінні з 30.05.2014 року та по теперішній час зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян та довідкою наданою Крюківською районною адміністрацією Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 16.09.2022 року, за вих. №5224/01-27.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , була зареєстрована як наймач, при цьому не проживала та наразі не проживає за адресою місця реєстрації. Остання не має у вказаному домоволодінні жодних речей та не бере участі в його утриманні.
Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово .
Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Судом встановлено, що відповідач, яка зареєстрована у означеному вище домоволодінні, як наймач, при цьому не проживала та не проживає за адресою реєстрації, при цьому створює позивачу, як власнику даного домоволодіння певні перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, а тому відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком з господарськими будівлями розташованими за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені, при цьому позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судом рішення у справі, тож з відповідача слід стягнути 992,40 грн судового збору в дохід держави.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. ст. 29, 317,319, 386, 391, ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не встановлено, такою, що втратила право користування житловим будинком з господарськими будівлями розташованими за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не встановлено, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.І. Хіневич