Справа № 515/989/22
Провадження № 2/515/1437/22
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

29 серпня 2022 року м.Татарбунари

Суддя Татарбунарського районного суду Одеської області Квєтка І.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на гараж,

встановив:

26 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у якому просить визнати право власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам статтей 175, 177 ЦПК України.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, суд приходить до висновків, що вона таким вимогам не відповідає.

За змістом частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом п`ятим частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, позивач у позовній заяві зазначає, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13 червня 2022 року придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 у свою чергу право власності на вказану квартиру набула на підставі договору дарування від 25 серпня 2016 року, прийнявши її у дар від ОСОБА_3 . У технічному паспорті від 14 червня 2016 року до складу зазначеної квартири входить гараж під літерою „Б, для будівництва якого ОСОБА_3 рішенням виконкому Татарбунарської міської ради була виділена земельна ділянка площею 24 кв.м. та який рішенням цієї ж міської ради від 27 серпня 2009 року закріплений за квартирою. Фактичною підставою позову позивач зазначає, що хоча й договорі у купівлі-продажу від 13 червня 2022 року не зазначено про придбання нею гаражу "Б", однак гараж є приналежністю квартири, тому вона є власником даного майна, разом з тим державну реєстрацію права власності у позасудовому порядку вирішити неможливо.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Воно не може бути відчужене, успадковане; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

У позовній заяві позивач не обгрунтувала обставин та не зазначила підстав набуття нею права власності на гараж за набуття такого права продавцем квартири ОСОБА_2 та особою, яка збудувала вказаний гараж з посиланням на докази, що свідчать про надання такому нерухомому майну статусу об"єкта права власності (узаконення).

Крім того, за загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Натомість, позивач у матеріали справи не надала підтвердження її звернення до компетентного органу для оформлення своїх прав на вказане майно.

Крім того, матеріали позовної заяви містять розбіжності щодо адреси місця розташування гаражу, для будівництва якого ОСОБА_3 надався дозвіл та гаражу, який є предметом спору, що підлягає уточненню.

Крім того, в позовній заяві позивачкою не обґрунтовано яким чином Татарбунарська міська рада, яка вказана у якості відповідача, порушує її права, тобто не зазначено законних підстав для залучення у якості відповідача міської ради.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За даних обставин позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу необхідно надати строк для виправлення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст.ст.185, 260 ЦПК України, суддя

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на гараж, - залишити без руху.

Надати позивачу десять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви, які зазначені у мотивувальній частині даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом наданого часу, заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя