Номер провадження: 22-ц/813/3175/22
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2019 року, постановленого під головуванням судді Донцова Д.Ю., повний текст рішення складений 02 грудня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Шарандак Ольги Іванівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк»), державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» (далі державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості») Шарандак О.І. про визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому просила визнати незаконними дії державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І. та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 жовтня 2018 року, індексний номер 43786558, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Альфа-Банк».

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що 01 жовтня 2007 року між нею та закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі ЗАТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 65 000 доларів США із сплатою 11,75 % річних з кінцевим терміном повернення 01 жовтня 2017 року.

В рахунок забезпечення належного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором 01 жовтня 2007 року між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2011 року у справі № 2-2013/11 позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 840 901,01 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2012 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011 року змінено в частині стягнення пені та зменшено розмір пені з 264 361,72 грн до 193 760,25 грн, а всього стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок погашення кредиту грошові кошти у розмірі 770 299,54 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У зв`язку з невиконанням позичальником судового рішення, 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 115 443,69 доларів США за період з 01 грудня 2014 року по 18 січня 2017 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2018 року у справі № 522/20335/17, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, вчинений 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку суми 115 443,69 доларів США.

Позивачка зазначала, що у період з березня 2010 року по березень 2011 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором нею сплачено 2 400 доларів США.

Проте 12 квітня 2019 року вона отримала від банку гарантійний лист, зі змісту якого дізналася, що банк реалізував право на звернення стягнення на предмет іпотеки та 29 жовтня 2018 року державним реєстратором Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за ПАТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 вказувала, що перехід права власності на предмет іпотеки до ПАТ «Альфа-Банк» є незаконним, оскільки відбувся без її згоди як власника квартири, спірна квартира використовується нею як постійне місце проживання, а також примусове стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності за ПАТ «Альфа-Банк» відбулося під час дії мораторію на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця, введеного Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У зв`язку з викладеним позивачка вважає, що державний реєстратор Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І. не мала права приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію за ПАТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі,посилаючись на неповне дослідження та з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволені її клопотання про витребування реєстраційної справи, не розглянув питання про витребування оригіналів письмових доказів банку, що призвело до неправильного встановлення, неповного дослідження та застосування обставин, які мають значення для вирішення справи, чим були порушені засади рівності та змагальності учасників судового процесу. Також висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а саме щодо її належного отримання поштової кореспонденції банку. Крім того, суд необґрунтовано у рішенні суду послався на те, що мораторій, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», лише тимчасово забороняє примусове стягнення (відчужувати без згоди власника), і що перереєстрація спірної квартири на банк не є її відчуженням, яким було порушенням вказаного закону.

Відзиву до суду надано не було.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Учасники справи про призначене судове засідання на 13 квітня 2022 року були сповіщені належним чином (а.с. 100-102 т. 2).

Від адвоката Лях І.Д., представника ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її адвоката (а.с. 110-111 т. 2).

Від інших учасників справи заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (16 травня 2022 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні ознаки порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а при вирішенні питання про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно державний реєстратор діяла в межах наданих їй діючим законодавством повноважень. Рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки не є примусовим стягненням майна, тому положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюються.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду у повному обсязі, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит на власні потреби у розмірі 65 000 доларів США із сплатою 11,75 % річних за користування кредитом на строк до 01 жовтня 2017 року.

У рахунок забезпечення належного виконання боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором 01 жовтня 2007 року між сторонами укладено іпотечній договір, згідно з яким ОСОБА_2 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , а банк набув право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Пунктом 6.1 іпотечного договору від 01 жовтня 2007 року передбачено, що у випадку неналежного виконання основного зобов`язання іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметься застереження, що міститься у пункті 6.3 цього договору (пункт 6.2 іпотечного договору від 01 жовтня 2007 року).

У пункті 6.3 іпотечного договору від 01 жовтня 2007 року зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі даного договору та застереження може здійснюватися, в тому числі і шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. При цьому дане застереження, яке визнається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконувала, кредитні кошти не повертала.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2011 року у справі 2-2013/11 позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 840 901,01 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2012 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінено в частині стягнення пені та зменшено розмір пені за прострочення сплати кредиту з 264 361,72 грн. до 193 760,25 грн., а всього стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок погашення кредиту грошові кошти в розмірі 770 299,54 грн.

У період з 03 березня 2010 року по 01 березня 2011 року ОСОБА_2 сплатила заборгованість за кредитом у розмірі 2 400 доларів США.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 у повному обсязі рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з неї заборгованості в розмірі 115 443,69 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2018 року у справі № 522/20335/17, яке набрало законної сили, виконавчий напис нотаріуса, вчинений 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 115 443,69 доларів США визнано таким, що не підлягає виконанню.

19 квітня 2018 року банк направив на адресу позивача повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому повідомлено про необхідність сплатити суму боргу станом на 27 березня 2018 року в розмірі 2 897 760,22 доларів США та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

29 жовтня 2018 року державним реєстратором Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу), індексний номер 43786558 від 31 жовтня 2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частини перша та друга статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки).

Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25 грудня 2008 року № 800-VI внесено зміни до статті 36 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з чим її положеннями передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У частині першій статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, зазначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї статті Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25 грудня 2008 року № 800-VI положення статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Пунктом 6.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: невиконання основного зобов`язання; невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору; у інших випадках, передбачених законодавством.

У разі порушення іпотекодавцем основного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань та вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Документом, що підтверджує відправлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа іпотекодавцю за адресою його фактичного проживання (реєстраці).

Отже умовами іпотечного договору від 01 жовтня 2007 року передбачено, що підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 направлялося повідомлення про усунення порушень від 17 квітня 2018 року, яке отримано нею особисто 02 травня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 56, 57-59 т. 1).

Таким чином банком не було порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, а також, що рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, прийнято державним реєстратором Шарандак О.І. на підставі згоди ОСОБА_2 , передбаченої іпотечним договором від 01 жовтня 2007 року.

Також, ОСОБА_2 направлялося повідомлення про усунення порушень від 17 квітня 2018 року на дві поштові адреси, яка зазначена в іпотечному договорі, та за місцем реєстрації на час виникнення спірних правовідносин (а. с. 57).

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, що на спірні правовідносини не поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на наступне.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору та договору іпотеки, споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.

З огляду на викладене, предмет іпотеки, а саме нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, не може бути примусово тягнуто на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником/майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Такий правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) не знайшла підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, та відступила від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 4648589/15-ц (провадження № 61-10874сво18), стосовно того, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідним застереженням в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, як і передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника), оскільки таке право виникло на підставі договору (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Верховний Суд зауважує, що мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.

Для застосування цієї державної гарантії захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті, обов`язковою є встановлення сукупності обставин, а саме: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці; у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

За таких обставин перевірці підлягають обставини щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин мораторію на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця.

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18) зазначила, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду (пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18) стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.

Колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо зазначеної вище квартири є обґрунтованими, однак її позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень необхідно розуміти як скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права, на що суд першої інстанції увагу не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з задоволенням позовних вимог ОСОБА_2 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за подання позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с. 10 т. 1).

За подання заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. (70 т. 1).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1152 грн. (а.с. 126 т. 1).

За подання касаційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп. (а.с. 10 т. 2).

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла до висновку про те, що з АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І.на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1857 грн. 10 коп. з кожного відповідача за розгляд справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 задовольнити.

РішенняПриморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Шарандак Ольги Іванівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно задовольнити.

Визнати незаконними дії державного реєстратора Одеської філії КП комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Шарандак Ольги Іваніни та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43786558, від 31 жовтня 2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Шарандак Ольги Іванівнина користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 1 857 гривень 10 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Комлевої О.С. у відпустці з 15 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року, яка приступила до своїх посадових обов`язків 27 квітня 2022 року, відкликавшись із відпустки, у зв`язку з перебуванням судді ПогорєловоїС.О. у відпустці з 27 квітня 2022 року по 13 травня 2022 року, повний текст судового рішення складений 16 травня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.О. Погорєлова

______________________________________ С.М. Сегеда