Справа № 755/9725/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючої судді Яровенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 90 784,78 грн. з яких основного боргу 75 365, 18 грн., 13 740,92 грн. інфляційного збільшення, 1 678,68 грн. штрафних санкцій з урахуванням 3% річних та судові витрати в сумі 992,40 грн..

Позовні вимоги мотивує тим, що 12 серпня 2021 року ОСОБА_2 отримав кошти в розмірі 27 517,00 грн., шляхом безготівкового переказу на банківську карту Відповідача № НОМЕР_1 , про що складена відповідна розписка, в якій Відповідач зобов`язується повернути грошові кошти до 29.12.2021 року в повному обсязі. Розписка складена в присутності свідка - ОСОБА_3 . Крім того, 20 серпня 2021 року Відповідач отримав борг від Позивача ще одну суму грошових коштів в розмірі 47 848,18 грн. грошові кошти також були передані шляхом безготівкового переказу на банківську картку Відповідача № НОМЕР_1 . Всього Відповідачем отримано грошових коштів в розмірі 75 365,18 грн. Взяті на себе зобов`язання Відповідач не виконав, грошові кошти не повернув, з чим позивач змушений звернутися до суду.

07 жовтня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не отримав, конверт повернувся на адресу суду за закінченням терміну зберігання.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2021 року відповідачем була складена розписка про те, що останній отримаввід позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 27 517,00 грн шляхом безготівкового переказу на банківську карту № НОМЕР_1 , що підтверджується копією квитанції від 12 серпня 2021 року, які зобов`язався повернути до 29 грудня 2021 року.

Також, 20 серпня 2021 року відповідачем вдруге була складена розписка про те, що ним від позивача були отримані грошові кошти в розмірі 47 848,18 грн. шляхом безготівкового переказу на банківську карту № НОМЕР_2 , що підтверджується копією квитанції від 20 серпня 2021 року, які зобов`язався повернути до 29 грудня 2021 року.

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов`язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Таким чином, оскільки доказів того, що відповідачем була сплачена сума позики матеріали справи не містять, та відповідачем надана не була, тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 75 365,18 грн., (сімдесят п`ять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 18 копійок.

Отже у відповідача виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти, що були отримані відповідачем у позику у строк та в порядку зазначеному в розписках від 12.08.2021 року та 20.08.2021 року.

За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Щодо вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційної складової відповідно до ст. 625 ЦК України, суд приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а нештрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач борг не повернув, тому наявні підстави для застосування частини другої статті 625 ЦК України. Сума вказаного розрахунку відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики грошей, розпискою, суми інфляційного збільшення та 3% річних від несплаченої суми є обґрунтованими, доведеними.

У зв`язку із задоволенням позову судові витрати у виді судового збору у розмірі 992,40 грн відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 81, 141, 263- 265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 90 784,78грн., з яких: 75 365,18 грн. - основний борг, 13 740,92 грн. - інфляційного збільшення та 1 678,68 грн. - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29 листопада 2022 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н. О. Яровенко