Провадження №2/523/1617/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2019 року ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 4066,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 листопада 2019 року Приморським районним судом міста Одеси відмовлено у видачі судового наказу за заявою ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги та роз`яснено заявнику можливість звернення з вимогами у порядку позовного провадження. Відповідачка є споживачем філії «Інфоксводоканал», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_1 . Позивач надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачці за адресою: АДРЕСА_1 , за які вона відповідно до п.п. 20, 30 Правил повинна була своєчасно розрахуватись шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок позивача. Нарахування відповідачці за надані послуги здійснювались відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року, та затверджених тарифів, а відповідачка в свою чергу користувалася такими послугами, проте оплату за надані послуги не здійснювала, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 4066,08 гривень за період з 01.10.2016 року по 30.09.2019 рік, що підтверджується розрахунком суми боргу. Оскільки за період виникнення заборгованості між сторонами на існувало договірних відносин, але було фактичне споживання,позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року матеріали цивільної справи були передані за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси.

26 березня 2020 року ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Середи І.В. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито у справі провадження та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

27 квітня 2021 року ОСОБА_1 надала суду відзив, в якому заперечувала проти вимог заявника, посилаючись на відсутність у позивача правових підстав для набуття прав виробника, постачальника холодної води та виконавця послуг з централізованого водопостачанні та водовідведення, оскільки статутні документи позивача не містять предмет діяльності надання житлово-комунальних послуг, для здійснення господарської діяльності у сфері централізованого водопостачання і водовідведення обов`язковим є отримання ліцензій, проте у Реєстрі акредитованих органів з оцінки відповідності лабораторії відсутні філія «Інфоксводоканал», крім того у позивача відсутній технологічні регламенти, які пройшли державну санітарно-епідеміологічну експертизу та отримали позитивний висновок. Крім того, вона вважає, що правонаступництво КП «Одесводоканал» було оформлено з порушенням діючого законодавства, оскільки рішення Одеської міської ради № 2038-ХХІV від 17 грудня 2003 року «Про затвердження проекту договору оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал», на яке посилається позивач, не вважається належним правовстановлюючим документом і є неукладеним, оскільки відсутнє нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Крім того, даний договір був укладений неналежною стороною, оскільки представляти інтереси територіальної громади м. Одеси повинно представництво з управління комунальною власністю Одеської міської ради.

Відповідачка також заперечувала обґрунтованість та правомірність нарахування заборгованості за послуги водопостачання, оскільки позивач керувався нормами водопостачання, затвердженими рішенням №30 виконавчого комітету Одеської міської ради від 25 лютого 2010 року, проте даним рішенням були внесені лише зміни до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15 лютого 1992 року №63 «Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації м. Одеси», проте рішення № 63 не містить взагалі питання про затвердження нормативів питного водопостачання населення.

Крім того, відповідачка також заперечувала проти використання позивачем при нарахуванні плати тарифів, затверджених НКРЕКП, яка створена у незаконний спосіб, оскільки незаконність Указів Президента України №694/2014 від 27 серпня 2014 року про її створення та Указу № 715/2014 від 10.09.2014 року про затвердження Положення про неї, розглядається у Європейському суді з прав людини.

Відповідачка вважає, що наданий розрахунок заборгованості на підтвердження суми заборгованості не може бути належним доказом, щодо нарахувань з 01.10.2016р. по 01.03.2017 р., оскільки на момент відкриття провадження у справі строк позовної давності сплинув.

Посилання позивача на ст. 1212 ЦК України також вважає необґрунтованими, оскільки правовідносини між споживачем та виконавцем послуг повинні регулюватися договором на надання житлово-комунальних послуг, укладання якого є обов`язковим, проте позивач не надав суду доказів того, що він пропонував їй укласти такий договір, а відповідачка відмовилася, хоча вона у 2010 році зверталася до позивача із заявами про оформлення договірних правовідносин.

01 липня 2022 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» надало суду відповідь на відзив, у якій зазначили, що відповідно до п. 2.1 Положення про філію «Інфоксводоканал» предметом діяльності філії є надання послуг водопостачання та водовідведення в кількісних та якісних параметрах, 16 жовтня 2014 року НКРЕКП прийняло рішення про видачу ліцензії ТОВ «Інфокс» на здійснення господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, недійсною ліцензія не визнавалася, також не визнавався недійсним і договір оренди між Одеською міською радою і позивачем про оренду цілісного майнового комплексу. Так само як і відсутнє рішення щодо неконституційності НКРЕКП, який встановлює тарифи для підприємств, які здійснюють діяльність з надання послуг з водопостачання та водовідведення по всій Україні.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 15 лютого 1992 року затверджено Правила користування комунальним водопроводом та каналізацією у м. Одесі, у додатку №1 визначені норми водопостачання, які у подальшому доповнені рішення №30 від 25 лютого 2010 року.

Щодо відсутності договору між сторонами, позивач зазначив, що це не є підставою для звільнення відповідачки від оплати послуг, крім того, відповідачка не спростовує твердження, що вона отримувала послуги, надані позивачем у повному обсязі. Тобто відповідачка не надала жодних доказів на спростування обставин, вказаних у позові.

Ухвалою суду від 01 липня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву відповідачки від 27 квітня 2021 року, у якій просила визнати відсутність у позивача за первісним позовом матеріально-правових підстав для задоволення його вимог про стягнення заборгованості, визнати безпідставним нарахування плати за особовим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 4066,08 грн. Цією ж ухвалою суду розгляд справи було продовжено за правилами загального провадження.

26 липня 2021 року відповідачка надала заперечення на відповідь на відзив, в якому ще раз зауважила, що договір оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал» від 17.12.2003 року є фактично неукладеним (ч.3 ст. 640 ЦК України), а тому не потребує визнання його недійсним у судовому порядку, і не породжує прав для сторін.

З посилання позивача на п. 2.1 Положення про філію, відповідачка також не погоджується, оскільки відокремлений підрозділ юридичної особи не може займатися діяльністю, яка не передбачена статутними документами юридичної особи. А також підтвердила свої раніше викладені доводи стосовно ліцензійних умов, норм водопостачання та неконституційності НКРЕКП, та неможливість застосування до правовідносин між ними положення ст. 1212 ЦК України, оскільки вони передбачають обов`язкове укладення договору про надання житлово-комунальних послуг.

У своєму відзиві на зустрічну позовну заяву ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» заперечувало проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що вони на законних підставах здійснюють свою господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, надані ним послуги ОСОБА_1 споживалися у повному обсязі, а тому мають бути оплачені.

Надавши відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, позивачка ОСОБА_1 посилалася відсутність належно оформленого договору оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал», на недійсність ліцензії.

14 лютого 2022 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду .

Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року зустрічна позовна заяву ОСОБА_1 була залишена без розгляду.

Сторони у судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справу шляхом направлення судової повістки у вигляді смс-повідомлення на вказаний нею номер телефону, із клопотаннями не зверталася. Крім того, вся інформація про розгляд справи міститься на сайті Судової влади України, є загальнодоступною.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» здійснює послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка за вказаною адресою отримує і споживає надані послуги, на її ім`я відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно зі ст.16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - послуга по централізованому водопостачанню надається своєчасно, безперервно, належної якості та підлягає оплаті. Статтею 22 цього Закону передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів та послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Пунктом 4.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньо будинкових мереж або до мереж споживачів).

Пунктом 3.2 Правил передбачено, що водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору, за наявності надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем - не звільняє відповідача від сплати заборгованості за надані послуги. Тобто, відповідач отримує надані позивачем послуги, а позивач надав та продовжує надавати вказані послуги, матеріали справи не містять звернення відповідача у встановленому законом порядку з претензіями до позивача з приводу кількісних та якісних показників отриманих послуг.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, висновки яких враховуються судом на підставі ч.6ст. 263 ЦПК України, по даній справі.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ст. ст.626,629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка за надані послуги грошові кошти не сплачувала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 4066,08 грн. за період з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року. Це підтверджується розрахунком заборгованості, наданим суду позивачем.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача, сплачений судовий збір у розмірі 1728 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76, 81, 141, 258-260, 263-265, 273, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» (місце знаходження: 65039, місто Одеса, вул. Басейна, 5, ) суму боргу за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 4066,08 грн. та судовий збір у розмірі 1728 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 23.12.2022 р.

Суддя