Справа № 309/3043/22
Провадження № 2/309/606/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2022 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
у складі: головуючого-судді Лук`янової О.В.
за участю: секретаря судового засідання Грицак Я.І.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-
Представник позивачки, посилаючись на те, що:
-позивачка з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2007 року, від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, протягом останніх 2-х років стосунки між сторонами погіршилися, що призвело до фактичного припинення їхніх шлюбних відносин;
-сторони вже рік не підтримують шлюбні стосунки;
-крім того, відповідач ОСОБА_3 самоусунувся від утримання дитини, не надає жодної матеріальної допомоги, не приймає участі у його вихованні;
-відповідач вчиняв домашнє насильство відносно позивачки ОСОБА_1 , що стало основною причиною для звернення до суду із данною заявою;
-позивачка зазначає, що їхній шлюб носить формальний характер, спільне життя та збереження їхнього шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, а тому позивачка вважає, що даний шлюб має бути розірвано;
-враховуючи те, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, позивачка просить стягувати з відповідача ОСОБА_3 аліменти в розмірі 2700грн. щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття,
звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем; після реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачці ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_5 »; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2700грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки ОСОБА_2 подала до суду заяву /а.с.8-9,18-19/, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та просила розглянути справу без її участі та участі позивачки.
Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином /а.с.20/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи в його відсутність від відповідача до суду не надходило.
Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки, представника позивачки та відповідача, без фіксування судового процесу.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2007 року, від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.6/ та свідоцтвом про народження дитини /а.с.7/.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.
Позивачка у своєму позові посилається на те, що їх сімейне життя з відповідачем не склалося, протягом останніх 2-х років стосунки між ними погіршилися, що призвело до фактичного припинення їхніх шлюбних відносин; вони вже рік не підтримують шлюбні стосунки; відповідач вчиняв домашнє насильство відносно неї, що стало основною причиною для звернення до суду із данною заявою; їхній шлюб носить формальний характер, спільне життя та збереження їхнього шлюбу суперечитиме її інтересам, а тому вона вважає, що даний шлюб має бути розірвано.
Відповідач відзиву на позов до суду не надав, тобто не надав суду ніяких доказів того, що їх з позивачкою спільне життя та збереження шлюбу можливе, а розірвання шлюбу буде суперечити його інтересам, що має істотне значення.
З огляду на встановлене суд дійшов висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо, позивачка ні за яких умов не бажає категорично примирятися з відповідачем, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.
Спору про спільно нажите майно та місце проживання неповнолітньої дитини сторони не заявляють.
Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4)інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як зазначила позивачка у своєму позові: відповідач самоусунувся від утримання їхньої спільної дитини, не надає жодної матеріальної допомоги, участі у його вихованні не приймає, однак жодних доказів цих обставин суду не надала.
Відповідач відзиву на позов та ніяких доказів по суті позову суду не надав.
Окрім цього, позивачка взагалі не вказала тих обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, враховуючи принцип розумності та справедливості, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її гармонійного розвитку, з урахуванням того, що:
-сторони мають неповнолітню дитину віком 10 років;
-відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 липня 2022 року 2744грн.;
-мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 липня 2022 року не може бути меншим, ніж 1372грн.00коп.;
-мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто станом на день ухвалення судового рішення 2744грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів;
-відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів недостатності /достатності/ свого заробітку /доходу/,
суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити повністю - в розмірі 2700грн. на одну дитину щомісячно, до досягнення нею повноліття.
На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивачки аліменти в розмірі 2700грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, не встановлено.
Згідно квитанції ID №7071-0640-3422-5410 від 23.07.2022 /а.с.1/ - позивачка при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 992грн.40коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до ст.141 ЦПК України.
Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 992грн.40коп., від сплати якого позивачка звільнені.
Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-284, 287-289, 354-355, 430 ЦПК України, ст.105 п.3, 110, 112, 180-182, 184 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік», Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, суд
Позов ОСОБА_1 /місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 /, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 /місце знаходження: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 /, до ОСОБА_3 /місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП, номер та серія паспорта невідомі/ про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, - задовольнити повністю.
Розірвати зареєстрований 24 травня 2007 року Виконавчим комітетом Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, за актовим записом №15, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Після реєстрації розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 залишити прізвище - « ОСОБА_5 ».
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2700грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 2 серпня 2022 року.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 992грн.40коп..
Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 992грн.40коп..
Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Повне судове рішення складено 17 жовтня 2022 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Закарпатського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Хустського
районного суду: О.В.Лук`янова