справа № 165/3826/21
провадження №2/165/219/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Харук Ю.І.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Нововолинський міський відділ державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління юстиції м. Львів, про зняття арешту з майна,-

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Улибіна-Вельгус М.В. звернулася до суду за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Нововолинський міський відділ державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління юстиції м. Львів, про зняття арешту з майна.

Вимоги мотивує тим, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.04.2009 ОСОБА_1 засуджено до відбування покарання у виправній колонії. На виконання вироку суду в частині конфіскації майна заступником начальника ВДВС Нововолинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження за № 16273990 по примусовому виконанні виконавчого листа №1-36 від 05.10.2009. За результатом проведених виконавчих дій, 17.10.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказує, що також на виконанні перебувало виконавче провадження № 35573458 по примусовому виконанні виконавчого листа № 1/0301/147 від 05 листопада 2012 року Володимир-Волинського міського суду Волинської області щодо конфіскації усього належного позивачу майна. За результатами проведених виконавчих дій, 16 травня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.10.2011, вказано, що Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 не реалізувалась на прилюдних торгах у зв`язку з відсутністю купівельного попиту. Також чітко зазначено, що слід припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення, та те, що виконавчий лист може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 17.10.2013, чого стягувачем не було зроблено.

В іншому виконавчому провадженні теж була аналогічна постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Як вбачається з відповіді начальника Нововолинського ВДВС у Володимир-Волинському районі Волинської області строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Крім того, зазначає, що згідно з даними АСВП станом на день звернення на виконанні у відділі відкритих виконавчих проваджень щодо позивача не перебуває.

Позивач вказує, що він є спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: частка квартири АДРЕСА_1 . З приводу спадкування він з усною консультацією звернувся до нотаріуса, який повідомив, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно нього наявна інформація про накладення обтяжень, які на даний час не зняті, зокрема накладено арешт на вищезазаначену квартиру вцілому. Зазначає, що стосовно його матері ніколи не були відкриті виконавчі провадження. Однак, на частку квартири, яку успадковує позивач, накладено арешт. При цьому зазначає, що у спірній квартирі позивач проживає разом із сім`єю, яка складається з дружини та дітей, одии син з яких є малолітнім.

Просить відповідно до вимог в редакції від 31.05.2022 (а.с.84-88) скасувати арешт накладений постановою заступника начальника ВДВС Нововолинського МУЮ Корнійчука І.М. АА870619 від 21.10.2009, реєстраційний номер обтяження 10312285 від 07.12.2012, та постановою заступника начальника ВДВС Нововолинського МУЮ Харченка А.М. 35573458 від 07.12.2012, реєстраційний номер обтяження 13359791, на все нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У судове засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, подали суду заяву, в якій просили справу розглядати у їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують з підстав наведених у позові, просять їх задоволити. Судові витрати просить залишити за нею.

Представник ГУ ДПС у Волинській області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги не визнає з підстав наведених у поданому відзиві (а.с.116-117).

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ССД виконавчого комітету Нововолинської міської ради Думич І.О. в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Беручи до уваги акт обстеження умов проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 24 січня 2022 року, складений працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради за адресою: вул. Соборна, 10/45, м. Нововолинськ Волинської області, не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Нововолинський міський відділ державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління юстиції м. Львів у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з такихих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Зі змісту ст.81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засідання встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою проживання: АДРЕСА_2 з 12 березня 1996 року (а.с. 9). За вказаною адресою проживають також неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.12.1996 (а.с.10) житлова квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2007 (а.с. 11) спадкоємцем майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є в Ѕ частині син ОСОБА_1 , позивач по справі. Спадкове майно складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . На 1/6 частину квартиру видано свідоцтво про право на спадщину за законом дружині померлого ОСОБА_2 .

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2015 (а.с.12) спадкоємцем майна, яке складається з 1/2 частини №45 в будинку АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22) є її син ОСОБА_1 .

Вироком Володимир-Волиснького міського суду Волинської області від 05.11.2012 (а.с.23-26) ОСОБА_1 було засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 305 КК України, та призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання призначено за сукупністю злочинів за вироком Луцького міськрайонного суду від 09.04.2009 і цим вироком шляхом поглинення менш суворого покарання більш суоврим у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією психотропних речовин, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна, і зараховано в строк відбуття покарання повністю відбуте засудженим ОСОБА_1 покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області у виді позбавлення волі з 27.04.2008 по 02.08.2012 включно.

На виконання вироку суду, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.18-21) на все нерухоме майно позивача ОСОБА_1 , в тому числі вищезазначену квартиру вцілому, накладено арешт постановою заступника начальника ВДВС Нововолинського МУЮ Корнійчука І.М. від 21.10.2009 та постановою заступника начальника ВДВС Новоовлинського МУЮ Харченка А.М. від 07.12.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Представник позивача ОСОБА_3 звернулася Нововолинського відділу у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) від 30.07.2021 із заявою про зняття арешту.

З повідомлення Нововолинського відділу у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) від 30.07.2021 (а.с.30) вбачається, що на виконання вироку суду в частині конфіскації майна заступником начальника ВДВС Нововолинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження за № 16273990 по примусовому виконанні виконавчого листа №1-36 від 05.10.2009 за результатом проведених виконавчих дій, 17.10.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки майно, що зареєстроване за ОСОБА_1 , зокрема 1/2 частина житлової квартири АДРЕСА_1 , не реалізувалось на прилюдних торгах у зв`язку з відсутністю купівельного попиту (а.с.27). Також на виконанні Нововолинського відділу у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 35573458 по примусовому виконанні виконавчого листа № 1/0301/147 від 05 листопада 2012 року Володимир-Волинського міського суду Волинської області щодо конфіскації усього належного позивачу майна. За результатами проведених виконавчих дій, 16 травня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

У постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.10.2011 (а.с.27), вказано, що Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 не реалізувалась на прилюдних торгах у зв`язку з відсутністю купівельного попиту. Також постановлено: припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення, виконавчий лист може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 17.10.2013.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження статті 55 Закону України"Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.80 КК України в редакції яка діяла на дату винесення вироку, Особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та КК України. Згідно з ч.2 ст.52 КК України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (ч.1 ст. 59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (ч.ч.1,3 ст.49 КВК України).

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, був Закон №606-XIV.

Як вбачається з повідомлення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2022 (а.с.58) в архіві Луцького міськрайонного суду Волинської області суду зареєстрована кримінальна справа №1-36/2009 стосовно ОСОБА_1 . У матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.04.2009 в частині конфіскації всього належного майна.

Згідно з повідомленням Володимир-Волинського міського суду Волинської області (а.с.48) у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. 307 ч. 3 та ст. 305 ч. 3 КК України було направлено копію вироку, довідку та виконавчий лист про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Нововолинського МУЮ 23.11.2012 за вих. №1/11568/2012-вих. На даний час жодної інформації щодо виконання вироку в частині конфіскації майна до суду не надходило.

Як вбачається з повідомлення Володимир-Волиснького міського суду Волинської області від 13.06.2022 (а.с.103) у матеріалах кримінальної справи№0301/2957/2012 провадження №1/0301/147/2012 про обвинувачення ОСОБА_1 за ст. 307 ч. 3 , ст. 305 ч. 3 ККУкраїни відсутній акт опису майна, яке підлягає конфіскації, про що свідчить постанова старшого слідчого СВ УСБУ у Волинській області про накладаення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_1 та протокол про відсутність майна, яке підлягає опису від 16.08.2012 (а.с. 103,104).

Згідно з ч.2 ст. 40-1 Закону №606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пп.2-6 ч.1 ст. 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.п.2-6 ч.1 ст. 40 Закону№606-XIV).

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 КПК України 2012 року ( у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями ст.539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Про те зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна , як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Крім того, положеннями КПК України 2012 року( розділомVIII ) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.04.1999 року №606-ХІУ (у редакції, що діяла на момент винесення постанови) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно із частиною 1 статті 55 Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІУ арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Приписами ст.40,40-1 Закону України «Про виконавче провадження» ( в ред. чинній на момент винесення постанови) визначено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві в тому числі: 2) якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 6) якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, державний виконавець складає акт.

Про повернення виконавчого документа і авансового внеску стягувачеві державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2 - 6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ та прийняття цієї апеляційної скарги до розгляду. Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2 - 6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна та на момент існування виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 №1404 "Про виконавче провадження", а саме ч.1 ст.40.

Відповідно до ч.2,5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404 (в редакції, на момент звернення позивача до суду), у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження"№1404, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного участині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбаченіпунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 «Захист власності» Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів: або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які грунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Наявність обтяження, накладеного на невизначене майно, все нерухоме майно порушує право власності позивача ОСОБА_1 , оскільки він обмежений у праві розпорядження належним йому майном на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи наведене, а також те, що існуючий арешт на нерухоме майно порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами право приватної власності позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, беручи до уваги думку представника Служби у справх дітей, що в інтересах неповнолітніх дітей позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.28,29) слід скасувати накладений арешт на житлову квартиру, в якій вони зареєстровані та проживають (а.с.13-17), також враховуючи ту обставину, що при виконанні вироку суду, державним виконавцем було накладено арешт на спірну квартиру вцілому, в тому числі на частку, яка не належала позивачу, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст.16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Скасувати арешт накладений постановою заступника начальника ВДВС Нововолинського МУЮ Корнійчуком І.М. АА870619 від 21.10.2009, реєстраційний номер обтяження 10312285 від 07.12.2012, та постановою заступника начальника ВДВС Нововолинського МУЮ Харченком А.М. 35573458 від 07.12.2012, реєстраційний номер обтяження 13359791, на все нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Волинській області, , Київський Майдан, 4, м.Луцьк, Волинська область, 43027.

Треті особи без самостійних вимог: Нововолинський міський відділ державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), юридична адреса: вул. Винниченка, 14, м. Нововолинськ Волинської області, 45400;

Служба у справах дітей Виконавчого комітету Нововолинського міської ради, проспект Дружби, 27, м. Нововолинськ Волинської області.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук