Номер провадження 2/756/1283/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

за участю представника позивача -

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - Фогеля В.М. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Поліщук Б.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить суд визнати дійсним договір дарування від 12 лютого 2020 року за умовами якого, його батько ОСОБА_5 безоплатно передав позивачу в особисту приватну власність нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 . Просить визнати за ним право власності на зазначені квартири на підставі договору дарування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що за життя батькові позивача ОСОБА_5 належали на праві власності три квартири, що є предметом даного позову. 23 вересня 2014 року ОСОБА_5 уклав шлюб із відповідачем ОСОБА_1

ОСОБА_5 за життя 12 лютого 2020 року в простій письмовій формі у м.Санкт-Петербург уклав договір дарування за умовами якого безоплатно передав належні йому три квартири дві з яких розташовані в Україні за адресою: АДРЕСА_4 , та АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_6 , та квартиру що розташована в АДРЕСА_7 .

Під час укладання договору батько повідомив, що для виконання договору на території України має бути переклад українською, що було зроблено у день його підписання сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_5 помер.

Позивач разом із братом ОСОБА_4 звернулись до нотаріуса у м.Санкт- Петербург зі заявою про прийняття спадщини. Після відкриття спадкової справи, 01 червня 2020 року дізналися про наявність заповіту від 14 липня 2015 року за яким батько заповів обидві квартири, розташовані у м.Києві відповідачу ОСОБА_1 . Станом на дату звернення до суду із позовом свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Посилаючись на положення ст.574 ЦК РФ, ст. 220,640,719 ЦК України позивач зазначає, що фактично відбулось часткове виконання умов укладеного договору дарування, оскільки дарувальник ОСОБА_5 передав позивачу копії правоустановчих документів на квартири, ключі, документи, що підтверджують оплату комунальних послуг по квартирі, розташованій у м.Санкт-Петербург. Про необхідність нотаріального посвідчення договору дарування позивач дізнався лише після смерті батька. Через смерть дарувальника здійснити нотаріальне посвідчення договору неможливо, тому наполягає на задоволенні позовних вимог.

Вчинені процесуальні дії

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2021 року справу передано головуючому судді Банасько І.М.

Ухвалою судді від 07 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого засідання на 21 жовтня 2021 року.

Від відповідача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Фогеля В.В. 13 жовтня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловили свої заперечення проти позову, через його безпідставність та необґрунтованість.

В мотивування відзиву відповідач та її представник зауважили, що позов має штучний характер, позивач разом із братом бажає змінити порядок спадкування за заповітом її чоловіка. У позовній заяві свідомо зазначено невірно номер квартири, розташованої у АДРЕСА_7 , з метою неможливості його виконання, тоді як вірним слід вважати квартира за АДРЕСА_8 . Цю квартиру на підстав заповіту успадкував другий син спадкодавця ОСОБА_4 та 09 жовтня 2020 року зареєстрував своє право володіння.

Окрім того, зазначають, що зі спадкодавцем ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_1 разом прожили більше 25 років, з 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Вперше ОСОБА_5 склав заповіт 05 квітня 2004 року за яким здійснив розпорядження належного йому майна, а саме: 22/78 частки квартири АДРЕСА_9 та заповідав сину - ОСОБА_3 ; квартиру АДРЕСА_10 та квартиру АДРЕСА_1 заповідав сину - ОСОБА_4 ; квартиру АДРЕСА_2 , заповідав ОСОБА_1 .

Окрім того, 26 липня 2004 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким здійснив розпорядження на випадок його смерті належної йому квартири АДРЕСА_11 , заповів ОСОБА_4 .

В останнє ОСОБА_5 склав заповіт 14 липня 2015 року, за умовами якого на випадок його смерті здійснив розпорядження щодо належного йому майна, квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , заповідав ОСОБА_1 .

Посилаючись, що договір дарування є нікчемним правочином, не посвідчений нотаріально не пройшов державну реєстрацію щодо нерухомого майна, який не створює жодних правових наслідків. Спадкодавець ОСОБА_5 був юридично обізнаною людиною та завжди своє волевиявлення реєстрував нотаріально. Позивач є фаховим юристом, тому обізнаний із вимогами щодо укладання договір дарування як за законодавством РФ та й законодавством України, тому свідомо вводить суд в оману намагаючись усунути відповідача від права на спадкування за заповітом.

На виконання ухвали суду 26 жовтня 2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А. надійшли матеріали спадкової справи щодо майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 23 травня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_4 .

Ухвалою суду 25 липня 2022 року занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 16 вересня 2022 року.

За розпорядженням керівника Оболнського районного суду від 21 листопада 2022 року та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано головуючому судді - Шролик І.С.

Ухвалою судді від 25 листопада 2022 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 12 грудня 2022 року.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. На адресу суду засобами електронного зв`язку 12 грудня 2022 року надійшла заява від позивача ОСОБА_3 про призначення йому державного захисника та відкладення розгляд справи, окрім того, просив суд призупинити розгляд справи до закінчення воєнного стану.

Від третьої особи ОСОБА_4 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи щодо позовних вимог ОСОБА_3 в яких він просить задовольнити позовні вимоги брата. Вважає, що смерть батька стала причиною недотримання форми угоди, її нотаріального посвідчення та державної реєстрації, вважає юридично значимі обставини можливо замінити судовим рішенням. Також надав суду відгук ОСОБА_1 у справ, що перебуває на розгляді в Приморському районному суді м.Санкт-Петербурзі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав та мотивів викладених у відзиві. Пояснила, що зі спадкодавцем ОСОБА_5 проживала разом біля 25 років з 2014 року шлюб зареєстрували. Періодично проживали то в Росії у м.Санкт-Петербурзі та в м.Києві. З грудня 2014 року разом проживали та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_6 . За життя чоловік був юридично обізнаною людиною, завжди дотримувався документального оформлення та порядку у справах щодо об`єктів нерухомого майна, це доводить складання ним тричі заповітів. За життя він здійснив розпорядження щодо всього нерухомого майна, яке йому належало. За життя батько просив сина здійснювати комунальні платежі по квартирі розташованій у м. Санкт - Петербурзі, на що синові надавав кошти. Позивач свідомо допустив помилку у позові щодо номеру квартири, яка розташована у м. Санкт - Петербурзі зазначив її номер 10, замість вірної №28. Померлому чоловіку ніколи не належала квартира АДРЕСА_3 , тоді як у 28 квартирі цього будинку він був власником та зареєстроване його місце проживання. Доречі, ця квартира в порядку спадкування вже зареєстрована за спадкоємцем ОСОБА_4 . Після смерті чоловіка між нею та його синами виникли неприязнені відносини, через спадщину.

Представник відповідача - адвокат Фогель В.В. просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зауважив суду, що позивач та третя особа ініціюють судові процеси з метою недопущення відповідачем ОСОБА_1 реалізації права на спадкування та отримання нею свідоцтва та реєстрацію об`єктів нерухомого майна. Посилаючись на норми як Російського так й Українського законодавства, договір дарування є нікчемним, який не посвідчувався нотаріально не відбулась реєстрації об`єктів нерухомого майна, тому не створює жодних правових наслідків. Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого "Гуржій проти України", заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, "Олександр Шевченко проти України", № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням повторної неявки сторони позивача в судове засідання, з огляду на тривалість перебування справи на розгляді в суді понад рік, з метою дотримання розумного строку розгляду й не допущення порушення положення статті 6 Конвенції, наявність доказів обізнаності позивача й третьої особи про дату судового розгляду, наявні викладену письмово позицію сторони позивача та третьої особи, щодо порушеного перед судом спірного питання, вважаю необхідним відмовити в задоволенні клопотання позивача про відкладення справи та можливим провести її розгляд без участі позивача та третьої особи.

Вислухавши відповідача та її представника, дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

Встановлені судом обставини справи

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

12 лютого 2020 року в простій письмовій формі у м.Санкт-Петербург між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір дарування за умовами якого, дарувальник безоплатно передав належні йому три квартири розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 . Договір нотаріально не посвідчений, державної реєстрації об`єктів нерухомого майна не відбулось (а.с.14-15, том 1).

Згідно свідоцтв про народження, копії яких наявні в матеріалах справи, позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 є синами ОСОБА_5 (а.с.197,198, том1).

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 23 вересня 2014 року укладено шлюб (а.с.202, том1).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 жовтня 1998 року ОСОБА_5 успадкував після смерті матері ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.18. том1).

На підставі договору купівлі- продажу від 13 липня 2000 року ОСОБА_5 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с.14, том1).

16 липня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 набув у приватну власність квартиру АДРЕСА_11 . На підставі акту прийому- передачі від 20 липня 2004 року продавець передав квартиру покупцю (а.с.19-21 том1).

З матеріалів спадкової справи №4/2020 року заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А. щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 судом встановлено, що зі заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись сини - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дружина - ОСОБА_1 (а.с.153-227, том 1).

Також в матеріалах спадкової справи, міститься копія спадкової справи №34/2020 заведеної нотаріусом нотаріального окрегу м.Санкт-Петербургу Журавською О.Г.

У відповідності до свідоцтва про смерть виданого 26 лютого 2020 року відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Санкт-Петербург ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.193 том1).

ОСОБА_5 05 квітня 2004 року склав заповіт, що був нотаріально посвідчений у м.Санкт-Петербурзі, за яким здійснив розпорядження належного йому майна, а саме: 22/78 частки квартири АДРЕСА_9 заповідав сину - ОСОБА_3 ; квартиру АДРЕСА_10 та квартиру АДРЕСА_1 заповідав сину - ОСОБА_4 ; квартиру АДРЕСА_2 , заповідав ОСОБА_1 (а.с.211 том1).

Також ОСОБА_5 26 липня 2004 року склав заповіт, яким здійснив розпорядження на випадок його смерті належної йому квартири АДРЕСА_11 , заповів ОСОБА_4 (а.с.213 том1).

Окрім того, 14 липня 2015 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений нотаріусом. за яким на випадок смерті здійснив розпорядження щодо належного йому майна: квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , заповідав ОСОБА_1 (а.с.176, том1).

Також за заповітом від 27 березня 2018 року ОСОБА_5 здійснив розпорядження щодо усіх грошових коштів, які зберігаються на будь-яких рахунках кредитних установ, банків РФ з усіма відсотками та компенсаціями заповідав ОСОБА_1 (а.с.212 том1).

Мотиви та висновки суду

Між сторонами виникли правовідносини стосовно наявності підстав для визнання дійсним договору дарування нерухомого майна вчиненого у простій письмовій формі та подальшого визнання за позивачем право власності на ці об`єкти.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Так, відповідно до статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з частиною п`ятою статті 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд забезпечив сторонам рівні права на надання доказів та доведеності перед судом їх переконливості.

При зверненні до суду із позовом, позивач посилався на часткове виконання умов укладеного між позивачем та його батьком договору дарування, зокрема передачу йому копій правоустановчих документів та оплати комунальних послуг.

Суд, дослідив надані позивачем квитанції про здійснення сплати комунальних платежів, які надавалися за адресою АДРЕСА_12 , за період з травня 2018 року по лютий 2020 року в яких платником зазначений ОСОБА_5 , приходить до переконання, що досліджені документи не можуть доводити факт передачі майна за договором дарування від 12 лютого 2020 року. (а.с.25-59 том1).

Докази оплати позивачем комунальних послуг отриманих за користування квартирою АДРЕСА_3 , яка є предметом укладеного правочину, матеріали справи не містять.

Окрім того, як видно з позовної заяви заявлених вимог та тексту договору дарування п.1.1 дарувальник ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 . Проте, з досліджених судом доказів не встановлено, що дарувальник на час укладення договору мав у власності квартиру АДРЕСА_13 . Навпроти, на підставі досліджених документів суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 був власником квартири АДРЕСА_8 , що розташована у вищезазначеному будинку.

Отже, дарувальник не міг розпорядитися майном, яке йому не належить, тому суд вважає слушними в цій частині заперечення сторони відповідача щодо навмисного введення суд в оману стороною позивача, щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого у м.Санкт-Петербург.

Даний факт також знайшов підтвердження з дослідженої судом довідкової інформації про зміну права на об`єкт нерухомості від 08 жовтня 2021 року на підставі ст.62 Федерального Закону «Про державну реєстрацію нерухомості», згідно якої, 09 жовтня 2020 року право власності на квартиру АДРЕСА_11 зареєстровано за ОСОБА_4 , на підставі виданого нотаріусом Журавською О.Г. 07 жовтня 2020 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.143,225,226 том1).

Згідно вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Також, визнання правочину дійсним, як спосіб захисту, може застосовуватись до правочинів, які не були посвідчені нотаріально.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підтвердження своїх вимог, позивач наводить вимоги ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до змісту яких вбачається, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального свідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як зазначалося судом, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин, проте будь-яких доказів ухилення спадкодавця ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення договору дарування в момент його укладання 12 лютого 2020 року позивач суду не надав. Також позивачем не надано суду будь яких доказів поважності не посвідчення договору дарування нотаріально та відсутність його державної реєстрації.

Суд вважає слушними заперечення сторони відповідача, що даним позовом позивач ОСОБА_3 намагався змінити порядок спадкування після смерті ОСОБА_5 на підставі заповітів, та вивільнити з обсягу спадкової маси два об`єкта нерухомості, розташованих у м.Києві, які спадкодавець заповідав дружині ОСОБА_1 .

Через відсутність правових підстав для визнання дійсним договору дарування, суд не вбачає правових підстав для задоволення похідних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно.

На підставі досліджених доказів суд прийшов до висновку, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст.141 ЦПК України. Через відмову ОСОБА_3 в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133,141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити ОСОБА_3 в задоволені позовних вимог до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 грудня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик