Справа № 447/71/18 Головуючий у 1 інстанції Павлів В.Р.
Провадження № 22-з/811/203/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2018 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Миколаївська районна державна адміністрація Львівської області, Миколаївська міська рада Львівської області, про зобов`язання не порушувати право користування житловим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

у січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Миколаївська районна державна адміністрація Львівської області, Миколаївська міська рада Львівської області, про зобов`язання не порушувати право користування житловим будинком.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 травня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , надавши їй ключі від воріт, хвірток та вхідних дверей до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1360.10 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

17 липня 2019 року представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

03 червня 2019 року цивільна справа № 447/71/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Миколаївська районна державна адміністрація Львівської області, Миколаївська міська рада Львівської області, про зобов`язання не порушувати право користування житловим будинком після апеляційного провадження повернута Львівським апеляційним судом до Миколаївського районного суду Львівської області, 18 липня 2019 року витребувана Верховним Судом, після перегляду постанови Львівського апеляційного суду від 21 травня 2019 року в касаційному порядку повернута до Миколаївського районного суду Львівської області 04 грудня 2020 року.

Цивільна справа № 447/71/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Миколаївська районна державна адміністрація Львівської області, Миколаївська міська рада Львівської області, про зобов`язання не порушувати право користування житловим будинком на вимогу Львівського апеляційного суду надійшла 15 лютого 2022 року для розгляду заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі.

В обґрунтування заяви про ухвалення додаткової постанови представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 покликається на те, що при ухваленні постанови судом апеляційної інстанції не вирішено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , заявлене ним в суді першої інстанції, однак не вирішене судом. Стверджує, що, оскільки судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено постанову, якою позовні вимоги задоволено, слід було вирішити питання щодо заявленого ним клопотання. З наведених підстав просить ухвалити додаткову постанову, якою накласти арешт на будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .

Оскільки колегія суддів приходить до висновку про відсутність необхідності у виклику сторін та інших учасників справи в судове засідання відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, розгляд заяви проводиться без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо :

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Таким чином, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, вичерпний перелік яких передбачений статтею 270 ЦПК України.

Зі змісту заяви представника ОСОБА_1 Правосудька Олександра Миколайовича про ухвалення додаткового рішення вбачається, що підставою для ухвалення додаткового рішення заявник зазначає необхідність вирішення заявленого ним в суді першої інстанції клопотання про забезпечення позову, яке залишилося невирішеним.

Разом з тим, в позовній заяві ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , надавши їй ключі від воріт, хвірток та вхідних дверей до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Скасовуючи рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2018 року, яким у задоволенні позову відмовлено, та ухвалюючи постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, судом апеляційної інстанції ухвалено рішення щодо всіх позовних вимог в повному обсязі, а клопотання про забезпечення позову не є позовною вимогою, а відтак його невирішення судом першої інстанції не може бути підставою для ухвалення додаткового рішення у справі.

Зважаючи на те, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, позивачка та її представник не були позбавлені права звернутися із заявою про забезпечення позову при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, однак таким правом не скористалися

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, постанова Львівського апеляційного суду від 21 травня 2019 року була предметом касаційного оскарження.

Постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Постанову Львівського апеляційного суду від 21 травня 2019 року скасовано, рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2018 року залишено в силі.

Відповідно до абз. 6 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Статтею 419 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судове рішення не втратило законну силу та є чинним.

Оскільки постанову Львівського апеляційного суду від 21 травня 2019 року скасовано за результатами її перегляду в касаційному порядку, така втратила законну силу та не породжує жодних правових наслідків.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення у справі, відтак у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі слід відмовити.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2018 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Миколаївська районна державна адміністрація Львівської області, Миколаївська міська рада Львівської області, про зобов`язання не порушувати право користування житловим будинком відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення додаткової постанови.

Ухвала складена 23.05.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: Н.П. Крайник

Р.П. Цяцяк