Провадження №2/523/1522/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення з відповідача на її користь заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 82951,44 грн. та судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказувала, що з вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбу до 20 грудня 2013 року, від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент подання позову діти повністю знаходяться на утриманні матері. Батько дитини на бажає бачити своїх синів, не цікавиться їхнім життям, не бере участі у їх вихованні, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, зокрема не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням та не спілкується з синами взагалі.

На виконанні у Першому Суворовському відділі ДВС у м. Одесі знаходиться виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 26 травня 2014 року по справі № 761/4555/14-ц про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11 лютого 2014 року і до повноліття дітей. Згідно із розрахунком державного виконавця станом на 01 червня 2020 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів склала 82951,44 грн.

Всі ці факти позивачка розцінює як ухилення відповідача від виховання дітей у зв`язку з винною поведінкою батька, який свідомо нехтує виконанням своїми обов`язками.

Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

09 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

27 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також зазначила, що навіть за час розгляду справи в суді відповідач не шукав зустрічі з дітьми. В результаті такого ставлення батька, у дітей не виникає бажання також з ним підтримувати зв`язок.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду квитанції зі сплати 24000 грн. на рахунок ДВС. Раніше в засіданні заперечував проти позову, вказуючи на те, що по можливості сплачує аліменти, живе в іншому населеному пункті.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі органу опіки та піклування та прийняття рішення в інтересах дитини, а також просила приєднати до матеріалів справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітніх дітей.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 березня 2005 року, актовий запис № 303.

Від шлюбу під час спільного проживання у подружжя народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1831 від 18 листопада 2005 року, та ОСОБА_5 , 02 грудня 2007 актовий запис № 2135 від 27 грудня 2007 року, батьками яких у свідоцтвах про народження, виданих відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, зазначені: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_6 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано.

На виконанні у Першому Суворовському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавчий лист, виданий 26 травня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачки аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 700 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11 лютого 2014 року.

Станом на 15 червня 2020 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів склала 82951 грн.

Відповідачем надано квитранції про перерахування 24000 грн. на рахунок ДВС.

Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітніх синів, посилаючись на те, що він вихованням та утриманням дітей не займається, місцеперебування його невідоме, діти зареєстровані за місцем проживання матері: АДРЕСА_1 , але даний час мати працює за кордоном, тому діти проживають із бабусею ОСОБА_7 , яка є їхнім представником на час відсутності матері, відповідно до характеристик дітей зі школи батьківські збори відвідує бабуся, мати підтримує зв`язок з класними керівниками синів.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено рівні права та обов`язки обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із вимогами статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За положеннями частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Виходячи із вимог ст.164 СК України судом не встановлено підстав які можуть вказувати на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З огляду на встановлені судом обставини суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування.

Враховую вказане суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. Судом встановлено, що незацікавленість батька, який сплачує аліменти, в обізнаності про життя дітей не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між ними, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дітей.

Керуючись ст.ст.12,76-81,89, 258-259, 263-265, 268, 273, 354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 , третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 29.11.2022 р.