КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/4418/20 Головуючий у суді І інстанції Мерзлий Л.В.
Провадження № 22-з/824/858/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

6 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в якому просила визнати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 кв. м, з яких житлова 21,4 кв. м, спільною сумісною власністю подружжя та провести поділ вказаної квартири шляхом виділення кожному із сторін зі спільної сумісної власності по 1/2 частини квартири, визнавши за ними право власності на це нерухоме майно.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 пред`явив до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, в якому просив визнати його особистою приватною власністю нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 7 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 кв. м, з яких житлова площа 21,4 кв. м, спільною сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 кв. м, з яких житлова площа 21,4 кв. м.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 3 листопада 2021 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Щербака Р.С. про ухвалення додаткового рішення у справі № 367/4418/20 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу у розмірі 17 100,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 5 550,61 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Лисенка С.М. звернувся з апеляційними скаргами, в яких просив їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог, у тому числі й про стягнення судових витрат відмовити, а зустрічні вимоги позову задовольнити.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 7 жовтня 2021 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 3 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та стягнення судових витрат відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, задоволено.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 однокімнатнуквартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 кв. м, житловою площею 21,4 кв. м, реєстраційний номер майна - 14062998.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 904,10 грн сплаченого судового збору.

31 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко С.М. подав заяву про ухвалення додаткового рішення суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування заяви зазначив, що під час ухвалення постанови судом апеляційної інстанції не було вирішено питання розподілу судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем за зустрічним позовом під розгляду справи в суді першої інстанції, фактичний розмір яких згідно наданих письмових доказів становить 20 000,00 грн.

Сторони та їх представники в судове засідання суду апеляційної інстанціїне з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення не надходили, а представник заявника - адвокат Лисенко С.М.надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, котрі не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги сторін, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Статтею 270 ЦПК України, встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 5076-VI від 5 липня 2012 року «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За правилами частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина друга статті 141 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Судом встановлено, що 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Лисенка С.М. подав у даній справі зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, в якому навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, та, вказавши, що заплановані витрати на професійну правничу допомогу становлять 20 000,00 грн, просив понесені судові витрати стягнути з відповідача за даним позовом.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 7 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 3 листопада 2021 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу у розмірі 17 100,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 5 550,61 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року зазначені вище рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та стягнення судових витрат відмовлено, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, задоволено.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 904,10 грн сплаченого судового збору.

Між тим, під час ухвалення постанови судом апеляційної інстанції не було вирішено питання розподілу судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем за зустрічним позовом в результаті розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 3 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу (правову) допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача на користь позивача за зустрічним позовом витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, представником ОСОБА_1 було надано належним чином засвідчені копії: ордера на надання правничої (правової) допомоги АБ «Сергія Лисенка» в тому числі у Ірпінському міському суді серії АІ № 1074703 від 15 грудня 2020 року (а.с. 54, 105, т. 1); договору про надання правової допомоги № 129 від 4 грудня 2020 року (витяг); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних та здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги за договором № 129 від 4 грудня 2020 року; банківського чеку № 501964 від 9 грудня 2020 року про сплату позивачем АБ «Сергія Лисенка» 5 000,00 грн (а.с. 93-95, т. 1; а.с. 202, 203, т. 2); а також меморіальних ордерів № 72869206 від 12 січня 2021 року, № 76672909 від 17 лютого 2021 року та № 80683408 від 16 березня 2021 року про сплату 15 000,00 грн (а.с. 204, 205, т. 2).

Згідно із пунктом 4.1. договору про надання правової допомоги № 129 від 4 грудня 2020 року сторони узгодили наступний порядок обчислення гонорару: аванс - 20 000,00 грн, який сплачується рівними частинами на протязі чотирьох місяців з дня підписання цього договору до 20 числа кожного місяця.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. А у відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

Зважаючи на викладене вище та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в розрізі вимог статей 89, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт понесення позивачем за зустрічним позовом витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката під час розгляду даної справи в суді у розмірі 20 000,00 грн, які підлягають стягненню зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , оскільки апеляційна скарга та зустрічні позовні вимоги останнього про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, були задоволенні за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зіскладністю цієї справи, наданим адвокатом Лисенком С.М. обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат не вбачається і позивач цього не просила як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України.

Одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, фінансового стану і статусу обох сторін,стягнення судових витрат, понесених позивачем за зустрічним позовом у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, у розмірі 20 000,00 грн є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права позивача на отримання коштів, які були ним затрачені з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Таким чином, оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови у цій справі від 27 жовтня 2022 року не було вирішено питання про судові витрати позивача за зустрічним позовом, то заява представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка С.М. про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, є обґрунтованою та наявні усі правові підстави для прийняття додаткової постанови.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 134, 136, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбудодаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_2 ) 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень) у рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко