ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9183/22
провадження № 2-о/753/361/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

за участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно свого сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 місяців, яким просила визначити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 щодо ОСОБА_2 , а саме: заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наближатися на 300 метрів до місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилається на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_2 . Разом з заявником проживає її син, ОСОБА_3 , який агресивно поводитися, постійно вчиняє скандали, сварки з матір`ю, застосовує фізичне насильство. Кривдник погрожує заявнику, нецензурно ображає, кидається в бійку. У зв`язку з постійним психічним та фізичним насильством, заявниця неодноразово викликала поліцію. ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, проте належних висновків не зробив, продовжує вчиняти насильницькі дії по відношенню до заявника.

Зважаючи на обставини викладені у скарзі, заявник просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив задовольнити. Пояснив наступне. Кривдник систематично застосовує насильство відносно своєї матері. З`являється до її місця проживання та вчиняє сварки. Вжиті судом заходи щодо накладення адміністративних стягнень не вплинули на поведінку ОСОБА_3 , який прожовує вчиняти психологічне та фізичне насильство по відношенню до матері. Працівники поліції, які прибувають на її виклики не надають їй реальної допомоги та захисту, а тому вона, заявниця відчуває себе безпорадною, а ОСОБА_3 , навпаки відчуває себе безкарним, кожного разу його дії набувають більшої агресії та мають реальну загрозу. З приводу вчинення психологічного та фізичного насильства щодо заявника, кривдник притягувався до адміністративної відповідальності, однак позитивні наслідки не настали, заявниця постійно перебуває у стані небезпеки за місцем проживання, оскільки не працює.

Заінтересована особа в судове засідання не прибула. Про розгляд справи повідомлена в установленому Законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло.

З огляду на викладене, врахувавши думку представника заявника, суд визнав за можливе провести розгляд справи без участі заінтересованої особи за наданими доказами.

Правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема заявницею ОСОБА_2 та її сином, заінтересованою особою ОСОБА_3 , регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07.11.2011 Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, за наслідками якого вона боїться за свою безпеку.

Відповідно до правил ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України: вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою; правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Так, судом встановлено, що учасники справи є матір`ю та сином. У відносинах, які склалися між заявницею та заінтересованою особою у справі, поведінка ОСОБА_3 була агресивною, випадки насильства психологічного та фізичного вчинялися останнім щодо заявниці, поведінка кривдника є великою мірою емоційною та агресивною. Насильство ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_2 було систематичним. Постраждала реагувала у вигляді захисту на законодавчому рівні, викликала працівників поліції.

Постановами Дарницького районного суду м. Києва від: 27.01.2020 № 753/1640/20, 22.02.2022 № 753/26052/21, 27.07.2022 № 753/7611/22, 27.07.2022 № 7149/22 ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП. Під час розгляду справи № 753/1640/20 ОСОБА_3 в суді свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, розкаявся. В судовому засіданні під час розгляду справи № 753/7149/22 ОСОБА_3 підтвердив наявність конфліктів з матір`ю на побутовому підґрунті. Вказав, що хворіє на діабет, вводить інсулін ін`єкційно.

Наразі, встановлені судом обставини, під час розгляду зазначених адміністративних справ, були підставою для правової оцінки дій ОСОБА_3 , як вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно заявниці ОСОБА_2 , а тому є належним та допустимим доказом підтвердження зазначених заявником підстав для видачі обмежувального припису.

Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому.

Звертаючись до суду з заявою, заявник просила видати обмежувальний припис відносно її сина, ОСОБА_3 з огляду на те, що останній чинить відносно неї психологічне та фізичне насильство. Відповідно до п.7,9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Домашнє насильство виступає грубим порушенням прав людини і зазіхає, передусім на її основні права, що підтверджено як у міжнародних правових актах, так і у рішеннях міжнародних інституцій, однією з яких є Європейський суд з прав людини.

При розгляді справ, в яких є прояви домашнього насильства, судді мають звертатися до прецедентної практики міжнародних і регіональних судових інституцій - Європейського суду з прав людини, Комітету ООН з прав людини, Комітету ООН з ліквідації дискримінації щодо жінок, Європейського суду справедливості тощо.

Відповідно до правил ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995 004) та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини визнав, що насильство в сім`ї, якому держава вчасно не запобігла чи не зупинила, може призвести до порушення таких статей Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: 1) обов`язок дотримуватись прав людини (ст.1); 2) право на життя (ст.2); 3) заборона тортур або нелюдських чи таких, що принижують гідність, поводження чи покарання (ст.3); 4) право на повагу до особистого та сімейного життя (ст.8); 5) право на ефективні засоби правового захисту (ст.13); 6) заборона дискримінації (ст.14).

Так, порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з насильством у сім`ї зафіксовано в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: - «А. проти Сполученого Королівства» (1998); «Е.С. та інші проти Словаччини» (№8227/04 від 15.09.2009); «Контрова проти Словаччини» (№7510/0431.5.2007); «Беваква та С. проти Болгарії» (№71127/01)12.6.2008); «Опуз проти Туреччини» (№33401/02 від 09.06.2009); «А.проти Хорватії» (№55164/18 від 14.10.2010); «Хайдуова проти Словаччини» (№2660/03 від 13.11.2010); «Бранко Томасік та інші проти Хорватії» (№46598/06 від 15.01.2009); «Савіни проти України» (2008рік).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського суду з прав людини свідчить, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд зазначає, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» також встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що ОСОБА_3 чинить відносно своєї матері ОСОБА_2 насильство психологічного та фізичного характеру систематично, яке проявляється у висловлюванні нецензурною лайкою, киданням в бійку, погрозою фізичної розправи, нанесенням ударів по ногам та рукам. Така поведінка ОСОБА_3 відносно заявниці ОСОБА_2 викликає в останньої страх за свою безпеку, відсутність можливості в отриманні належного захисту на законодавчому рівні викликає невпевненість, безпорадність, що негативно впливає на її психо-емоційний стан.

Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку про задоволення вимог заяви в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, ст.ст.141, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 протягом шести місяців з дня постановлення рішення: перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на 300 метрів до місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 29.08.2022

Суддя: Комаревцева Л.В.