справа № 208/8419/21
№ провадження 2/208/143/22
07 грудня 2022 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:
Головуючого, судді - Івченко Т.П.
За участю: секретаря судового засідання Задьори В.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Відділ формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням»,-
1.Позиція сторони позивача.
30 вересня 2021 року позивачем подано до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області зазначений позов, за яким просить:
- Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з адреси квартира АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що на підстав договору купівлі-продажу квартири від 17 липня 2019 року, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідач по справі є братом позивача, який з липня 2019 року не проживає у зазначеній квартирі, і не сплачує комунальні послуги які нараховують за кількістю зареєстрованих осіб.
Таким чином, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі, покладає на позивача як власника житла додатковий тягар щодо сплати комунальних послуг, які відповідач не сплачує, обмежує її у праві розпорядження і володіння квартирою, а тому просить задовольнити позов.
2. Позиція відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце судових засідань повідомлений згідно до вимог ст. 130 ЦПК України, в судові засідання не прибував, заяв та клопотань не подавва, причину неявки суду не повідомляв.
Відповідач не скористалася своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав і зустрічний позов.
3.Позиція третьої особи.
Відділ формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи згідно до вимог ст.130 ЦПК України, в судові засідання явку свого представника не забезпечив, подав клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника та прийняти рішення згідно до чинного законодавства..
4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.
30 вересня 2021 року позивачем подано позовна заява до суду.
27 жовтня 2021 року судом отримано довідку про реєстрацію місця проживання відповідачки.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2021 року відкрито провадження по справі, в порядку спрощеного позовного провадження.
07 грудня 2022 року позивачем подано додатковий доказ акт про не проживання відповідача станом на грудень 2022 року, та заяву про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивача, на підставі наявних доказів, і зі згодою на ухвалення заочного розгляду справи.
Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника..
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.
5. Фактичні обставини встановлені судом.
Позивач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу квартири від 17 липня 2019 року, набула право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджено копією договору (а.с. 6-7).
У зазначеній квартирі АДРЕСА_1 , згідно до довідки ТОВ «Абонент ХХІ» № 001136779 від 28 вересня 2021 року (а.с. 9), станом на 23 липня 2019 року зареєстровано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як брата власника квартира.
На підтвердження обліку заборгованості за надані комунальні послуги за квартирою АДРЕСА_1 , надані квитанції і рахунки (а.с. 10-18).
Актом КП КМР «Добробут» № 227 від 07 грудня 2022 року, згідно до комісійного обстеження встановлено, що за адресою квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає з липня 2019 року.
6. Правові норми законодавства застосовані судом. Висновки.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
У п. 27 рішення ЄСПЛ від 17.05.2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
У спірних правовідносинах права позивача як співвласника житлового будинку захищені і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Конвенція у ст. 1 Першого протоколу практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати усунення будь-яких порушень права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Квартира АДРЕСА_1 є власністю позивача, що підтверджено копією договору.
Відповідач ОСОБА_2 є зареєстрований у квартирі що належить позивачеві, але з липня 2019 року в ній не проживає, на сплачує комунальні послуги, не бере участь в витратах на утримання житла, що підтверджено актом, квитанція та розрахунками по заборгованості за надані комунальні послуги.
Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача можливості здійснювати право розпорядження та володіння, як складової права власності, у повному обсязі, в тому числі позивач вимушена нести витрати на оплату житлово-комунальних послуг з врахуванням зареєстрованого відповідача.
Таким чином, враховуючи що відповідач у квартирі не проживає, нею не користується, не зберігає у ній власних речей, об`єктивно впливає на права позивача.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , та приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, в даній частині, як такі що підлягають задоволенню, так як відповідач хоча і є членом родини позивача, але не проживає у зазначеній квартирі більш ніж один рік.
Щодо зняття відповідача з реєстрації, то зазначені вимоги не можуть бути задоволені так як зазначені реєстраційні дії, в тому числі як знятті з реєстраційного обліку проводиться у відповідності до п.п. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, який набув чинності 14 березня 2022 року, - передбачено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).
7. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
Згідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір, що у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок (а.с.1) - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2-15, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 289 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Відділ формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням» - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 , таким що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ,
на користь ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; ,
908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок у відшкодування витрат за оплату судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ,
Третя особа Відділ формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, юридична адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .
Суддя Івченко Т. П.