Справа № 450/1860/22 Провадження № 2/450/1321/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 листопада 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про (предмет спору) визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачці на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрований з 2010 її колишній чоловік - відповідач, який фактично не проживає за місцем реєстрації з 16.08.2017, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, позбавляє можливості оформити будь який договір щодо розпорядження належним їй будинком. За таких обставин вважає, що відповідач втратив право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки такий за місцем реєстрації відсутній понад 1 рік без поважної причини, та просить позовні вимоги задоволити.

Позивачка в судове засідання не з`явилсь, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідачів: відповідач в судове засідання не з`явився жодного разу. Належним чином повідомлявся про розгляд справи шляхом скерування поштової кореспонденції, яку згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень було отримано, а також шляхом опублікування на сайті «Судова влада України» оголошень про виклик відповідача у судові засідання.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України.

Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. 28.06.2022 запит щодо доступу до персональних даних; 20.07.2022 відповідь на запит; 21.07.2022 ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду; 12.10.2022 оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме; 01.11.2022 заява позивачки про розгляд справи у її відсутності; 01.11.2022 ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 18.11.2022 оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме; 20.04.2022 року ухвала судового засідання.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, яким він обґрунтовує доводи позовних вимог, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, згідно постанови Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №454/2025/15-ц, норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Аналіз норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.

Відповідно до частини першої статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_1 , вцілому. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 27.12.1991, виданим на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної Ради народних депутатів від 19.12.1991 №448 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 254925776 від 29.04.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236.

В акті обстеження житлово-побутових умов від 06.06.2022 вказано, що у будинку по АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 власник, ОСОБА_3 донька, ОСОБА_4 онука, ОСОБА_2 колишній чоловік. ОСОБА_2 не проживає з 16.08.2017.

Факт реєстрації відповідача у будинку по АДРЕСА_1 підтверджується даними паспорту ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 , виданого Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області 02.10.1997 року.

Згідно свідоцтва прро розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Пустомитівським районним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 16.08.2017, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано 16.08.2017.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», особа має право на вільний вибір місця проживання чи перебування, тобто вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги. Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Враховуючи те, що судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на даний час не проживає в квартирі понад один рік, не надав доказів поважності причин не проживання, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, суд, -

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30-денного строку з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

СуддяД. А. Кукса