Справа № 541/2210/22
Номер провадження 2/541/773/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 грудня 2022 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представників відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

встановив:

15 вересня 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини ОСОБА_5 , мотивуючи свої вимоги наступним. На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 серпня 2013 року з нього стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що сплачувати аліменти в такому розмірі в подальшому він не має можливості, оскільки його матеріальний та сімейний стан змінився. 23 жовтня 2020 року він уклав шлюб із ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народився син ОСОБА_7 . Таким чином, на його утриманні перебувають двоє дітей та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку. Позивач працює в ДП «ДГ ім. Декабристів Інституту свинарства і АПВ НААН», інших доходів не має. На підставі вищевикладеного, просив зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання ОСОБА_5 з 1/4 частини до 1/6 частини доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

22 вересня 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 23).

11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 направила відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнала з наступних підстав. З народження дитини вона сама виховує дочку, оскільки батько ОСОБА_4 відмовився від виконання батьківських обов`язків. Окрім аліментів він ніякої допомоги дитині не надає, не спілкується з нею, не цікавиться її розвитком та здоров`ям. Дитина часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: дисметаболічна нефропатія, хронічний пієлонефрит, деформація грудної клітини, рецидивуючий бронхіт. Батько ніколи коштів на лікування та обстеження дитини не надавав. ОСОБА_1 не працює, вони з дочкою мають скрутне матеріальне становище, живуть з власного городу та за рахунок не постійних підробітків відповідачки. Зазначила, що ОСОБА_4 працює та отримує заробітну плату. Так, у серпні 2022 року він отримав 11 064,14 грн, після сплати аліменти в розмірі 1/4 частини 2 766,04 грн, у нього залишиться 8 298,10 грн на нього, сина та дружину по 2 766 грн на кожного. Заробітна плата позивача не є єдиним доходом його родини, адже дружина отримує від держави допомогу на утримання сина до досягнення дитиною трьох років. Визначений рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 серпня 2013 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення не буде спрямоване на належне забезпечення дочки та суперечитиме її інтересам. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Жодних належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача останнім до позовної заяви не додано, тому просила відмовити в задоволенні позивних вимог (а.с. 33-36).

25 жовтня 2022 року ОСОБА_4 подав відповідь на відзив. Зазначив, що батьки несуть рівну відповідальність у матеріальному забезпеченні дитини, тобто повинні порівну ділити витрати, а тому аліменти мають бути рівнозначними сумі, яку витрачає той з батьків, з ким проживає дитина. Оскільки, як зазначає сама відповідачка, єдиний дохід це аліментів на утримання дитини, в тому числі за серпень 2022 року 2 766,04 грн, то відповідачка повинна забезпечити дитину в рівнозначному розмірі 2 766,04 грн, загальна сума повинна становити 5 532,08 грн. Таким чином, відповідачка проживає за рахунок отриманих аліментів на утримання дитини, хоча повинна рівнозначно її утримувати. При зменшенні розміру аліментів до 1/6 частини розмір аліментів буде становити 1 844,02 грн, а при рівнозначному утриманні загальна сума на дитину буде становити 3 688,28 грн (1 844,02 грн х 2), яка на його думку є достатньою для забезпечення дитини (а.с. 49-50).

В свою чергу, відповідачкою було надано заперечення, у відповідності з якими вона не погоджується з доводами, викладеними у відповіді на відзив, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Батьки повинні не тільки утримувати дитину, але й виховувати, піклуватися, знати про свою дитину все, бути присутнім у її житті, цікавитись її життям, розвитком, здоров`ям, знати про її потреби. Позивачем не надано доказів того, що відповідачка проживає за рахунок аліментів, не враховано, що дитина росте, при цьому ростуть витрати на неї. Усі кошти, зароблені ОСОБА_1 на підробітках, а також сплачені позивачем аліменти витрачаються виключно на забезпечення потреб дитини у належному харчуванні, придбанні одягу, канцелярського приладдя, книжок, організації дозвілля, облаштування місця для навчання та відпочинку. Батько не приймає жодної участі у житті дитини. Відповідачка зі своєї сторони виконує батьківські обов`язки в повному обсязі, виховує, піклується, дбає про здоров`я дочки, про здобуття нею освіти та про її основні потреби. При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів суд має з`ясувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, а також чи впливає дана зміна на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Відповідачка вважає, що народження у її колишнього чоловіка іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, інших підстав та мотивів для зменшення розміру аліментів ОСОБА_4 надано не було. Позивач не надав доказів того, що з народженням ще однієї дитини його матеріальне становище суттєво погіршилось. Натомість, з довідки про доходи позивача вбачається збільшення його заробітної плати. З урахуванням зазначеного просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 73-77).

Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с. 39).

Відповідачка та її представники в судовому засіданні надали пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2012 року, який було розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2014 року (а.с. 9).

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане виконкомом Слобідської сільської ради Миргородського району Полтавської області 13 лютого 2013 року, актовий запис № 01 а.с. 8).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 серпня 2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 26 липня 2013 року до повноліття дитини (а.с. 10).

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 23 жовтня 2020 року Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м. Суми), ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , яка змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с. 11).

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народився син ОСОБА_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 35 а.с. 12).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Ст. 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, фактично обґрунтовуючи його тим, що у нього народилася іще одна дитина, і він тепер має утримувати її та його дружину, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності з довідкою про заробітну плату за період з 05 січня 2022 року по 31 серпня 2022 року від 10 вересня 2022 року № 352, виданою ДП «ДГ ім. Декабристів Інституту свинарства і АПВ НААН», заробітна плата позивача за вказаний період склала 96 824,82 грн (а.с. 15).

На час ухвалення судом рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини (27 серпня 2013 року) ОСОБА_4 не працював, доходи не отримував. З листопада 2013 року він працевлаштувався до «ДГ ім. Декабристів Інституту свинарства і АПВ НААН», його щомісячна заробітна плата складала 2 708,10 грн, що підтверджується довідкою вказаного підприємства від 21 жовтня 2022 року № 419 (а.с. 52).

Зазначене вище не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Та, обставина, що у позивача у другому шлюбі народилась дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану ОСОБА_4 .

Такий за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що суттєво змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Розмір аліментів, стягнутий з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 серпня 2013 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення в зв`язку із тим, що у позивача народилась дитина від іншого шлюбу без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_1 та суперечитиме її інтересам.

Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2022 року.

Суддя: О. М. Вірченко