КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження № 22-ц/824/4064/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Мельник Ю.О., Рагушиній І.В.

за участю: представника боржника ОСОБА_1

представника стягувача Джяутов В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Києво -Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М.

у цивільній справі № 369/14341/2021 за поданням державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Л.М. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу (стягувач - ОСОБА_2 , боржник - ОСОБА_3 ),

встановила:

У жовтні 2021 року головний державний виконавець Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Л.М. звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з поданням, в якому просив обмежити боржника - ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до погашення всіх зобов`язань, покладених згідно з виконавчим написом № 112, виданим 17 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С.О. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 748 798 грн. 13 коп.

В обґрунтування подання державний виконавець вказував, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 60149348 з виконання виконавчого напису № 112, виданого 17 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С.О. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 748 798 грн. 13 коп.

Разом з тим, зазначав, що у порушення вимог ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржником не здійснено будь-яких дій, спрямованих на виконання виконавчого документу, що свідчить про його ухилення від вчинення таких дій.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України є єдиним можливим заходом забезпечення виконання рішення та впливу на боржника для виконання ним законних обов'язків, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", державний виконавець просив подання задовольнити.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 , 20 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу на адресу суду першої інстанції, яка в подальшому надійшла до апеляційного суду разом з матеріалами справи (а.с.21-24), а також 20 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду у відповідності до положень ст. 355 ЦПК України (а.с. 26-31).

За результатами розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким подання державного виконавця задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи, що зазначені вище апеляційні скарги подані ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року є аналогічними за своїм змістом, а прийняття двох апеляційних скарг однакових за змістом від однієї особи, на теж саме судове рішення не передбачено нормами ЦПК України, колегія суддів вважала за доцільне здійснювати їх розгляд поданих апеляційних скарг в одному апеляційному провадженні, як однієї.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник зазначав, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції без дослідження матеріалів виконавчого провадження та без виклику державного виконавця.

При цьому, зазначав, що у матеріалах виконавчого провадження, які не були досліджені судом першої інстанції, наявні всі докази, підтверджують факт свідомого ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, зокрема: боржник був належним чином повідомлений про наявність відкритого виконавчого провадження, проте не вчинив жодних дій, спрямованих на погашення боргу; боржник систематично перетинав державний кордон, що свідчить про наявність у нього коштів, тощо.

28 червня 2022 року до суду надійшов відзив представника боржника - адвоката Гуртової Т.І. на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Вказуючи на те, подання державного виконавця не сформовано в автоматизованій системі виконавчого провадження, а тому не відповідає вимогам Інструкції. Тим самим не відображено фактів оплати боржником коштів по виконавчому провадженню. Та не взято до уваги також, що у відповідності до положень Закону України «про виконавче провадження» та Закону України «Про порядок виїзду та в`їзду в Україну громадян України» передбачено юридичні наслідки у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

У судовому засіданні представник стягувача - Джяутов В.В. вимоги апеляційної скарги підтримав, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким подання державного виконавця задовольнити у повному обсязі.

Представник боржника - Гуртова Т.І. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на її безпідставність, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином в установленому законом порядку. В судове засідання не з`явились, поважність причин неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися в силу вимог визначених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, на виконанні у головного державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Л.М. перебуває виконавче провадження № 60149348 з виконання виконавчого напису № 112, виданого 17 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Більшиною С.О. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 748 798 грн. 13 коп.

Постановою державного виконавця від 26 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження №60149348.

Відповідно до відповіді на запит №116534370 від 29 вересня 2021 року від Державної прикордонної служби України, боржник ОСОБА_3 має закордонний паспорт НОМЕР_1 .

Звертаючись з поданням виконавець вказував на те, що ухилення боржника від виконання виконавчого документу полягає в тому, що 02 лютого 2016 року він уклав неправомірні договори купівлі-продажу за якими продав незакінчений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку. Грошові кошти від продажу були отримані ним особисто до підписання договорів, однак будь-яких дій по поверненню боргу стягувачу здійснено не було.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з недоведеності факту ухилення боржника від виконання судового рішення. Відсутності відомостей щодо направлення на адресу боржника вимоги державного виконавця, та отримання останнім такої вимоги. Крім того, державним виконавцем до подання не надано жодних документів, які містять відомості щодо повноти вжиття заходів примусового виконання рішення.

Проте апеляційний суд не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з вимогами ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є факт його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі, і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

Однак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення не було взято до уваги положення Інструкції з організації примусового виконання рішення суду (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) та дотримання головним державним виконавцем Міщенко Л.М. вимог цієї Інструкції при формуванні подання до суду відносно боржника ОСОБА_3 .

Дане подання не сформовано в автоматизованій системі виконавчого провадження та не містить у собі матеріалів цього провадження.

Крім того, додані до матеріалів подання: заява стягувача про відкриття виконавчого провадження; копія виконавчого напису; копія договору позики; копія постанови про відкриття виконавчого провадження; відповідь на запит Пенсійного фонду України; відповідь на запит Державної прикордонної служби України; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна не прошиті та не пронумеровані, а відтак не скріплені печаткою за підписом посадової особи.

Відсутні також докази щодо повідомлення боржника про наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з нього грошових коштів, зокрема, доказів отримання повісток та викликів, постанов виконавця (в тому числі й постанови про відкриття виконавчого провадження), тощо. Виконавець, надавши суду докази направлення ним боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, не надав доказів отримання її ОСОБА_3 .

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що боржник ігнорує виклики та вимоги державного виконавця та не вживає жодних заходів щодо виконання зобов`язань за судовим рішенням, що свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом певного строку, про що вказує державний виконавець в своєму поданні, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець не надав суду доказів, які свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду на стадії виконавчого провадження.

Відсутність у боржника нерухомого та рухомого майна, про що зазначає державний виконавець Міщенко Л.М. у своєму поданні, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин останній суду не надав. Крім того, зазначені обставини не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що невиконання боржником в добровільному порядку рішення суду, не свідчить про ухилення боржника від його виконання.

Будь-яких інших обставин, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», які б давали підстави для висновку про ухилення боржника від виконання судового рішення, подання та матеріали справи не містять.

Тому подання приватного виконавця не підлягає задоволенню саме з підстав відсутності доказів ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.

Проте, суд першої інстанції, як підставу для відмови у задоволенні подання також зазначив відсутність відомостей щодо направлення на адресу боржника вимоги державного виконавця, та отримання останнім такої вимоги, не надано документів, які містять відомості щодо повноти вжиття державним виконавцем заходів щодо примусового виконання рішення.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали суду в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді: