КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-о/947/262/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , про встановлення факту родинних відносин, в якій заявниця просить суд встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви, заявниця стверджує, що вона та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, та мають двох спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , помер, після чого відкрилась спадщина на належне останньому за час життя майно. Як стверджує заявниця, спадкоємцями до майна померлого є вона та їх спільні діти, які в свою чергу склали у нотаріуса заяви про відмову від прийняття спадщини на користь матері ОСОБА_1 . Однак, в подальшому було виявлено, що у свідоцтві про народження та паспорті громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , по батькові було вказано, як ОСОБА_8 , що є відмінним від ім`я померлого батька, яке у документах посвідчуючи особу вказувалось, як « ОСОБА_9 ».

За наслідком викладеного, як зазначає заявниця, відсутня можливість підтвердити родинні відносини між покійним її чоловіком - ОСОБА_4 , та його сином ОСОБА_2 , що впливає на її ОСОБА_1 спадкові права та коло спадщини.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цією заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.07.2022 року вказану заяву залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків поданої заяви.

28.07.2022 року до суду на виконання вказаної ухвали надійшла заява від представника заявниці, до якої додано заяву в новій редакції в якій зазначено в якості заінтересованих осіб: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що заявником належним чином усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали судді Київського районного суду міста Одеси від 26.07.2022 року.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29.07.2022 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 09.08.2022 року представник заявниці заявив клопотання про витребування з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі інформації про спадкоємців до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наслідком розгляду вказаного клопотання, 09.08.2022 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу суду, якою витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі інформацію про осіб спадкоємців до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа №26/2022.

24.08.2022 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшла відповідь з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі.

У судове засідання призначене на 25.08.2022 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи, однак в матеріалах справи наявні заяви від представника заявниці ОСОБА_10 про підтримання вимог та розгляд справи за його відсутності, та від заінтересованих осіб про підтримання вимог та розгляд справи за їх відсутності.

Приймаючи подання сторонами по справі заяв про розгляд справи за їх відсутності, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі в судовому засіданні призначеному на 25.08.2022 року.

Дослідивши і вивчивши усі докази наявні матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27 липня 1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеського міської ради народних депутатів був зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис №608, під час чого ОСОБА_11 змінила прізвище на « ОСОБА_12 », що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ч.1,2 ст. 1269 ЦК України).

Отже, як вбачається внаслідок смерті чоловіка заявниці, відкрилась спадщина на належне померлому за час життя майно.

У відповідності до поданих до суду доказів вбачається, що державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі було заведено спадкову справу №26/2022 до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до листа державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі від 15.08.2022 року за №2586/01-16, зазначено, що до складу спадкоємців до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 належать: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка звернулась із заявою про прийняття спадщини; ОСОБА_2 , 1998 року народження, який відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

З поданих до суду доказів, судом встановлено, що дійсно ОСОБА_2 , 1998 року народження, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , склали заяви про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними заявами наявними в матеріалах справи.

Однак, як встановлено, 19.07.2022 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав того, що відсутні документи на підтвердженні родинних зв`язків ОСОБА_7 з померлим ОСОБА_4 , за наслідком чого враховувати подані в цій частині документи та заяви складені ОСОБА_2 не вбачається можливим, та відсутні підстави для видачі свідоцтва.

Вказані обставини зумовили звернення заявника до суду з цією заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року, викладених у п. 1 постанови N 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.

З поданих до суду доказів на підтвердження заявленого факту, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_2 , про що 17.02.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської рай адміністрації Одеської міської ради складено актовий запис №162, в якому в графі відомості про батька вказано інформацію про особу « ОСОБА_4 », в графі відомості про матір зазначено - «ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

На підставі вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_2 народився в період перебування заявниці та померлого ОСОБА_4 , в зареєстрованому шлюбі, а батьками зазначені останні.

20.02.2014 року Київським РВ у місті Одесі ГУДМС України в Одеській області було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 .

У зазначеному паспорті зазначено місце реєстрації ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , що є також місцем реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , що підтверджується паспортами громадян України виданих на ім`я останніх, копії яких наявні в матеріалах справи.

На підставі викладеного суд приймає належними доводи заявниці, що різне написання по батькові ОСОБА_7 , що відмінно від імені померлого ОСОБА_4 , пов`язано з різним перекладом ім`я « ОСОБА_13 /Кирилл».

У зв`язку з тим, що зазначений факт був не встановлений належними доказами, заявниця позбавлена прийняти спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При викладених обставинах, оцінивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений факт родинних відносин є встановленим, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 293, 294, 315 ч.1, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), про встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_7 , є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.