Провадження № 2-з/537/70/2022
Справа № 537/3174/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив звільнити його, ОСОБА_1 , від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , призначених за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Полтавської області від 29.09.2010 року у справі №2-2117, починаючи з 28.05.2021 року; відкликати виконавчий лист №2-2117/2010 від 26.09.2018 року, виданий Крюківським районним судом м. Кременчука.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №57359028 на підставі виконавчого листа №2-2117/2010, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області від 26.09.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ј частини усіх видів заробітку з 29.09.2010 року щомісячно на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття до ухвалення рішення у справі.

В обгрунтування заяви зазначено, що рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 29.09.2010 року у справі №2-2117/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, починаючи з 29.09.2010 року щомісячно. Постановою державного виконавця Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на підставі виконавчого листа №2-2117/2010, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука 26.09.2018 року, відкрито виконавче провадження №57359028. З 01.03.2020 року по 28.05.2021 року неповнолітня ОСОБА_3 не проживала разом з матір`ю, оскільки остання виїхала до Республіки Польща, а дитина мешкала з рідною тіткою ОСОБА_4 та дядьком ОСОБА_5 . Відповідач участі у вихованні, утриманні доньки не приймає, не цікавиться її життям, проте продовжує стягувати аліменти, які не витрачає на утримання дитини. Після досягнення дитиною 14-річного віку, ОСОБА_1 відкрив на її ім`я картковий рахунок, куди перераховує кошти, а донька користується ними під його контролем. Таким чином, весь тягар утримання неповнолітньої дитини покладений виключно на батька, ОСОБА_1 . Тому ОСОБА_1 звернувся до суду про звільнення його від сплати аліментів. Вважає, що припинення стягнення аліментів не зможе в повній мірі захистити або поновити його права в межах даного судового провадження, та він буде змушений звернутися до суду з позовом про скасування заборгованості зі сплати аліментів, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення не тільки його прав та інтересів, а ще і права та інтереси неповнолітньої ОСОБА_3 .

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, а також матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Положеннями статті 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову та зазначається, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. (ч.10 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 02.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Дорани проти Ірландії» від 31.07.2003 зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Пунктом 6 частини 1ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судом як захід забезпечення позову при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований для забезпечення позову лише при оскарженні виконавчого документа.

Із поданого ОСОБА_1 позову та із заяви про забезпечення позову вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 виник спір, предметом якого є припинення стягнення аліментів, оскільки ОСОБА_2 , як одержувач аліментів не витрачає одержані нею аліменти на утримання дитини, проживає окремо від неї, дитину повністю утримує позивач. Зі змісту позовів вбачається, що дитина має зареєстроване місце проживання з матір`ю. Батько має окреме зареєстроване місця проживання у м. Хорол Полтавської області, а також фактично проживає окремо від дитини.

При цьому стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 проводиться Хорольським відділом державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні № 57359028 з примусового виконання виконавчого листа №2-2117/2010, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 26.09.2018 року, на підставі рішення від 29.09.2010 року, яке набрало законної сили 10.10.2010 року.

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука також надійшла справа ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до приписів пункту 9 статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Зупинення виплат аліментів на утримання дитини за виконавчим провадженням №57359028, фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що в свою чергу призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала відповідне клопотання, інших осіб, які є учасниками справи, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням судового рішення.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Саме така позиція викладена і в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року по справі N 950/2492/19, провадження N 61-11673ск20.

В даному випадку позивач фактично просить зупинити виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, яке набрало законної сили, що суперечить гарантованому Конституцією України принципу обов`язковості судових рішень.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 352, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.