П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 756/13029/18

Провадження: № 22-ц/824/2199/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Вербової І. М., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Білинової Анастасії Вікторівни в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року

та на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року, ухвалені під головуванням судді Шевчука А.В.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Солді і Ко» до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_1 про відшкодування матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 в інтересах ПАТ «Солді і Ко» звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.04.2017 року сталася ДТП за участі автомобіля «FORD MONDEO», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ПАТ «Солді і Ко», та автомобіля «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом №АЕ 7960702 від 05.04.2016 року. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 29.05.2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість ремонту автомобіля, у тому числі пошкоджених деталей, згідно виставленого рахунку від 05.05.2017 року №1037157 оцінено в розмірі 180 626, 20 грн., який направлено ТДВ СК «Альфа-Гарант». При цьому, 30.06.2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено страхове відшкодування ПАТ «Солді і Ко» лише у сумі 36 644, 41 грн. На неодноразові звернення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо обґрунтувань розміру здійсненого страхового відшкодування позивач відповіді не отримав. З метою визначення розміру матеріального збитку, заподіяного ПАТ «Солді і Ко» в результаті ДТП, позивач звернувся до СПД-ФО ОСОБА_3 . Відповідно до звіту від 28.07.2017 року №00721 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «FORD MONDEO», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження станом на 28.07.2017 року (з урахуванням зносу) складає 92 651, 18 грн. Після скарги на дії страхової компанії від 31.05.2018 року №729 до МТСБУ та в Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, 11.07.2018 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало на поточний рахунок ПАТ «Солді і Ко» додатково 7 328, 88 грн. страхового відшкодування та 1825 грн. пені. Вартість ремонту вказаного автомобіля, виконаного ФОП ОСОБА_4 , згідно акту здачі прийняття робіт (надання послуг) від 30.08.2017 року №3-00000005 склала 74 597 грн., а вартість робіт, виконаних ТОВ «ВІННЕР АВТОМОТІВ», з ремонту вказаного автомобіля згідно актів виконаних робіт від 07.09.2017 року №6270433, від 07.09.2017 року №6270434, від 07.09.2017 року №6270435, від 19.07.2017 року №6271999, від 25.09.2017 №6272679 та від 22.11.2017 року №6281086 склала 54 022, 34 грн. Загальна вартість робіт з ремонту автомобіля «FORD MONDEO», д.н.з. НОМЕР_1 , склала 128 619, 34 грн., а тому, враховуючи лише часткове відшкодування шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу внаслідок ДТП, та ліміт відповідальності, визначений договором, зі страхової компанії має бути стягнуто недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 51 677 грн. 89 коп. (95 651,18 грн.-36 644,41 грн.-7 328,88грн=51 677,89 грн.). При цьому, на думку позивача, з заподіювача шкоди - ОСОБА_1 в порядку ст. 1194 ЦК України на користь ПАТ «Солді і Ко» має бути стягнуто різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 32 968,16 грн. (128 619,34 грн.- 95 651,18 грн.=32 968,16 грн.). За викладених обставин, просив суд стягнути з ТОВ СК «Альфа-Гарант» суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 51 677, 89 грн., а з ОСОБА_1 - суму матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 32 968, 16 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 рокупозов ПАТ «Солді і Ко» до ТДВ СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_1 про відшкодування матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ПАТ «Солді і Ко» суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 48 677,89 грн.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ПАТ «Солді і Ко» 1013,28 грн. в рахунок компенсації суми сплаченого судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 рокузаяву адвоката Погорільця Р.В. в інтересах ПАТ «Солді і Ко» задоволено.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ПАТ «Солді і Ко» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500,00 грн.

Не погодившись із такими судовими рішеннями, Білинова А. В. в інтересах ТДВ СК «Альфа-Гарант» направила апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати вказані судові рішення суду першої інстанції та ухвалити нові судові рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року зазначила, судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не зазначено, які саме вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було порушено ТДВ СК «Альфа-Гарант». Відмітила, що на виконання вимог п. 34.2 ст. 34 зазначеного Закону 27.04.2017 року уповноваженою особою ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено огляд пошкодженого автомобіля «FORD MONDEO», д.н.з. НОМЕР_1 , про що складено відповідний акт огляду колісного ТЗ, який було підписано представником позивача буз жодних зауважень. 23.06.2017 року позивачем було отримано розрахунок, складений аварійним комісаром Стрілець В. Г. , відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «FORD MONDEO», д.н.з. НОМЕР_1 , дорівнює 36 644,41 грн. без урахування ПДВ. Оскільки позивачем станом на 30.06.2017 року не було надано актів виконаних робіт щодо ремонту пошкодженого автомобіля, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено розрахунок страхового відшкодування та сплачено на рахунок ПАТ «Солді і Ко» 36 644,41 грн. В подальшому, після надання позивачем відповідних актів виконаних робіт, було здійснено доплату в розмірі 7 238,88 грн. Зазначила, що позивач не довів дійсний розмір завданої йому шкоду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 рокуБілинова А. В. в інтересах ТДВ СК «Альфа-Гарант» зазначила, що сума, стягнута судом на відшкодування витрат на правову допомогу не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, оскільки не містить переліку дій, які були виконані адвокатом під час виконання умов договору, укладеного з позивачем. Вважала, що витрати в розмірі 11 500,00 грн. порівняно з ціною позову та складністю справи, не є співрозмірними та достатньо завищені.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року та 28 грудня 2021 відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Погорілець Р. В. в інтересах ПАТ «Солді і Ко» заперечував проти апеляційної скарги на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року та зазначив, що на адресу відповідача було направлено клопотання з долученими до нього договорами про надання правової допомоги, актом виконаних робіт щодо наданої правової допомоги та платіжним дорученням. Вказані документи містили перелік дій, які були виконані адвокатом під час виконання ним умов договору. Відправлене клопотання було отримане відповідачем, тому останній мав можливість ознайомитись з переліком дій, виконаних адвокатом. Також зазначив, що представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» не надав доказів того, що витрати на правову допомогу є не спів мірними та завищеними порівняно з ціною позову та складністю справи.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 01.04.2017 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Києві на перехресті вул. Богатирської та вул. Полярної, наближаючись до регульованого перехрестя, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на забороняючий червоний сигнал світлофора на перехрестя, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «КІА», д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , та автомобілем «FORD MONDEO», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, а водій ОСОБА_6 та ОСОБА_1 отримали незначні тілесні ушкодження, чим порушив п. 8.7.3(е) Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 29.05.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 власником автомобіля «FORD MONDEO», д.н.з. НОМЕР_1 , є ПАТ «Солді і Ко».

Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ 7960702 від 05.04.2016 року.

За договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.04.2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТДВ СК «Альфа-Гарант», забезпечений транспортний засіб «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_2 , а ОСОБА_1 є особою, цивільно-правова відповідальність якого застрахована при експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За страховим полісом №АЕ7960702 ліміт відповідальності страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» за шкоду заподіяну майну визначений у сумі 100 000,00 грн.

Відповідно до звіту від 28.07.2017 року №00721, складеного СПД-ФО ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «FORD MONDEO», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження станом на 28.07.2017 року складала 92 651,18 грн.

30.06.2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено страхове відшкодування ПАТ «Солді і Ко» у сумі 36 644,41 грн., а згодом додатково відшкодовано 7 328,88 грн. страхового відшкодування та 1825 грн. пені.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які зобов`язують страховика здійснити страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката), а тому вважав, що з ТДВ СК «Альфа-Гарант» в межах ліміту відповідальності страховика підлягає стягнення 48 677, 89 грн., що є різницею із реально визначеним у звіті оцінювача №00721 від 28.07.2017 року матеріальним збитком внаслідок пошкодження автомобіля та здійсненим страховим відшкодуванням у порядку статті 1194 ЦК України.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить за наступного.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Закон № 1961-IVрегулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія,транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Встановивши, що станом на день звернення до суду сума страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» позивачу в повному обсязі виплачена не була, суд першої інстанції стягнув зі страховика різницю між розміром визначеного матеріального збиткку внаслідок пошкодження автомобіля та здійсненим страховим відшкодуванням в розмірі 48 677,89 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження оплати вартості ремонтних робіт на суму 128 619,34 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога ПАТ «Солді і Ко» про стягнення з ОСОБА_1 як заподіювача шкоди на користь ПАТ «Солді і Ко» 32 968,16 грн. в рахунок компенсації вартості відновлювального ремонту автомобіля «FORD MONDEO», д.н.з. НОМЕР_1 , не підлягає задоволенню, оскільки сума відшкодування не перевищує межі ліміту відповідальності страховика з особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, Білинова А. В. в інтересах ТДВ СК «Альфа-Гарант» стверджувала, що позивач не довів дійсний розмір шкоди, а клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи для визначення розміру збитків ним не заявлялось, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Однак, такі доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 8 ст. 78 ЦПК України).

Не погоджуючись із заявленим позивачем розміром матеріального збитку, відповідачем не надано альтернативного дослідження на спростування позовних вимог.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Отже, суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ПАТ «Солді і Ко» суми невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 48 677,89 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарг на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року, колегія суддів ураховує наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження фактично понесених витрат представником позивача надано договір про надання правової допомоги №23162981 від 11.01.2019 року, договір про внесення змін до договору правової допомоги від 11.01.2019 року, додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 11.01.2019 року, акт наданої правової допомоги від 12.10.2021 року та платіжне доручення про сплату послуг з професійної правничої допомоги у загальному розмірі 11 500,00 грн.

Додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 11.01.2019 року визначає порядок оплати гонорару адвоката та надання правової допомоги клієнту у цивільній справі за позовом ПАТ «Солді і Ко» до ТДВ СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_1 про відшкодування матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У п. 2 додаткової угоди сторони узгодили вартість послуг (гонорар).

Згідно акту наданої правової допомоги від 12.10.2021 року розмір гонорару за надання правової допомоги складає 11 500,00 грн., в тому числі за:

складання та подачу відповіді на відзив на позовну заяву до суду, аналіз матеріалів справи, документів, поданих клієнтом, та надання консультацій з даного предмету - 10 000,00 грн.;

участь у судовому засіданні 11.10.2021 року - 1 500,00 грн.

Вартість послуг складає 11 5000,00 грн.

Вказані вище докази у своїй сукупності підтверджують факт надання адвокатом Погорільцем Р. В. в інтересах ПАТ «Солді і Ко» правової допомоги за договором №23162981 від 11.01.2019 року у розмірі 11 500,00 грн.

Згідно позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Слід відмітити і те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

ТДВ СК «Альфа-Гарант», отримавши клопотання адвоката Погорільця Р. В. в інтересах ПАТ «Солді і Ко» про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, не заперечував розрахунки суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від нього не надходило.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає неприйнятними доводи скаржника про те, що в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт, виконаних адвокатом.

Окрім того, доводи скаржника щодо того, що розмір витрат на правничу допомогу є не співмірним із складністю справи та достатньо завищеним, оскільки ним не було надано доказів, що витрати є дійсно завищеними.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ПАТ «Солді і Ко» 11 500,00 грн . в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалені законні й обґрунтовані рішення, яке відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційні скарги Білинової А. В. в інтересах ТДВ СК «Альфа-Гарант» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 рокупідлягають залишенню без задоволення, а вказані судові рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року Білинової Анастасії Вікторівни в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді І. М. Вербова

В. А. Нежура