Справа № 303/145/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ІГНАТКО О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/145/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , про стягнення коштів, інфляційних нарахувань і трьох процентів річних, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 березня 2021 року, повний текст якого складено 18 березня 2021 року, головуючий суддя Кость В.В., -

встановив:

06.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

11.09.2019 позивач купив у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги з позичальника ОСОБА_2 боргу за кредитним договором від 16.04.2008 № 371-0221002/ФК-08, виконання зобов`язань за яким було забезпечено порукою ОСОБА_5 за договором поруки від 16.04.2008 № 371/0221002/Zфпор-08 та іпотекою нерухомого майна за договором іпотеки від 16.04.2008 № 371/0221002/Zфкіп-08, посвідченим приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі Ю.Ю. за реєстровим № 1798.

Станом на 02.12.2013 борг за кредитним договором визначався в сумі 153117,11 грн, цього дня приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. вчинила виконавчий напис за реєстровим № 3486 про звернення в рахунок погашення боргу стягнення на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Сума стягнення за виконавчим написом становить 153117,11 боргу і 2500,00 грн плати за вчинення виконавчого напису.

Виконавчий напис нотаріуса перебував на виконанні в Мукачівському МВ ДВС (виконавче провадження № 51984186).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2020 у справі № 303/6200/19 стягнуто на користь позивача з ОСОБА_2 248411,86 грн (221551,92 грн інфляційних втрат і 26859,94 грн 3% річних) за період з 02.12.2013 по 18.09.2019. На виконання цього рішення був 11.08.2020 виданий виконавчий лист, який перебував на виконанні в Мукачівському МВ ДВС (виконавче провадження № 62854489), загальна сума стягнення становила 250895,97 грн.

14.08.2020 треті електронні торги з реалізації описаного і арештованого майна боржника ОСОБА_2 не відбулися через відсутність покупців.

02.11.2020 приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікова І.В. видала за реєстровим № 335 Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яким позивачу передано у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Виконавчі провадження № 51984186 і № 62854489 закінчені у зв`язку з виконанням виконавчих документів.

Таким чином, виконавчі документи виконані відповідачкою в момент передачі позивачу нерухомого майна 02.11.2020.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, поширюється на прострочення боржником усіх видів грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення.

Отже, за період 01.09.2019 по 02.11.2020 боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити нараховані на борг, який на початок періоду становив 406513,08 грн (155617,11 грн + 250895,97 грн), 3% річних у сумі 14855,76 грн та інфляційні втрати в сумі 22421,52 грн.

Крім того, відповідачка накопичила значні борги із оплати житлово-комунальних послуг, що їх із придбанням квартири вимушено оплатив позивач (за водопостачання та водовідведення 11724,60 грн, за електропостачання 10854,74 грн, за газопостачання 2982,23 грн, разом 25561,57 грн). Банківська комісія за оплату цих послуг склала 242,98 грн.

ОСОБА_6 відповідачкою житлово-комунальних послуг, що було її обов`язком відповідно до ст. 322 ЦК України, ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є істотною перешкодою для нового власника в реалізації його права власності на нерухоме майно.

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь із ОСОБА_2 :

63081,83 грн, із яких:

22421,52 грн інфляційні втрати, 14855,76 грн 3% річних за період з 01.09.2019 по 01.11.2020, за прострочення виконання виконавчого напису, вчиненого 02.12.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. за реєстровим № 3486, та рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2020 у справі № 303/6200/19;

25561,57 грн несплачених житлово-комунальних послуг і 242,98 грн комісій за платежами.

Судові витрати позивач просив покласти на відповідачку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.03.2021 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 37277,28 грн, в тому числі, 22421,52 грн інфляційні втрати, 14855,76 грн 3% річних.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536,54 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору; сплачений судовий збір у сумі 371,46 грн покладено на позивача.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням часу виконання рішення суду про стягнення з відповідачки коштів на користь позивача (часу виконання грошового зобов`язання) вимоги в частині стягнення нарахувань, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України обґрунтовані та підлягають задоволенню, тоді як для стягнення коштів, сплачених позивачем у рахунок відшкодування боргів відповідачки за комунальними послугами, підстав немає, оскільки позивач не набув обов`язку сплатити такі борги і зробив це добровільно.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення на його користь із відповідачки витрат, пов`язаних із оплатою комунальних послуги замість відповідачки, оскільки вона спричинила заборгованість.

Зазначає, що відмова суду в стягненні цих коштів із тієї підстави, що набувач нерухомого майна не відповідає за сплату боргів попереднього власника, якщо не взяв на себе обов`язку їх сплатити, необґрунтована, оскільки суд не врахував, що майно було набуте позивачем у власність у порядку виконання рішень про стягнення боргу та звернення стягнення на майно відповідачки в рахунок погашення боргу, а заборгованість зі сплати комунальних платежів була істотною перешкодою у здійсненні новим власником майна свого права власності.

Майно було набуте разом із боргами, а зазначені кошти повинні були бути сплачені для того, щоб новий власник мав можливість укласти нові договори про надання комунальних послуг.

Питання про стягнення цих коштів вирішується за правилами регресної вимоги.

Позивач просить змінити рішення суду та задовольнити позов повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 оскаржила рішення суду в частині задоволення вимог позову про стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних, вважає незаконним рішення суду в цій частині. Доводи скарги зводяться до таких.

Відповідачка, яка є боржником за кредитним договором, не була повідомлена про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами на користь ОСОБА_1 і наразі оскаржує рішення суду від 27.05.2020, яким вже стягувалися інфляційні нарахування та 3% річних на користь ОСОБА_1 .

Зобов`язання між сторонами є натуральним, а не грошовим, тому кредитор у ньому не має права на нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань. Вимога в натуральному зобов`язанні не може бути захищена в судовому порядку, але її добровільне виконання не є безпідставно набутим майном. Конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Позивачу як новому кредитору було відступлене право вимоги заборгованості за кредитним договором на момент відступлення, тоді як інфляційні нарахування та 3% річних не були предметом договору про відступлення права вимоги боргу, ці відсотки та нарахування не входять до складу грошового зобов`язання. Право кредитора вимагати стягнення цих нарахувань є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Фізична особа відповідно до закону не наділена правом надавати фінансові послуги, тоді як із укладенням договору про відступлення права вимоги позивач отримав право на здійснення операцій із надання фінансових послуг, яких не міг надавати. Відступлення банком фізичній особі права вимоги за кредитним договором суперечить закону.

Відповідно до ст. 509 ч. 3 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, ці вимоги закону не були додержані позивачем.

Сторона просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у вимогах про стягнення інфляційних втрат і 3% річних.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу № 303/6200/19, зведене виконавче провадження № 63178272, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

За приписами ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;

сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

обов`язок доказування позову лежить на позивачеві, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Особа, права якої порушені, може звернутися до суду по захист своїх прав не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі позивача відповідає обов`язок відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання та у відповідній частині законодавством про захист майнових прав особи, яка виконала зобов`язання за іншу особу, в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4, ч. 5 ЦК України).

Якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (ст. 8 ч. 1 ЦК України).

Законно набуте право власності майно підлягає захисту; власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні права власності, припинення будь-яких дій, які порушують право, відшкодування завданої шкоди (ст.ст. 316, 317, 319, 321, глава 29, інші норми ЦК України).

Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ст. 22 ч. 2 п. 1, ч. 3 ЦК України).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ст. 1191 ч. 1 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 622-624 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання боржником, відшкодування збитків.

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, збитків, пред`явлених до стягнення, їх розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, завдала збитків (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2020 у справі № 303/6200/19 встановлено, що:

16.04.2008 ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», уклало з ОСОБА_2 кредитний договір № 371-0221002/ФК-08, за яким останній був наданий кредит у сумі 130000,00 грн зі сплатою 12% річних і терміном повернення до 15.04.2039;

16.04.2008 із метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2 уклали іпотечний договір № 371-0221002/Zфкіп-08, за яким в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 ;

02.12.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 3486 про звернення стягнення на вказану квартиру;

22.08.2016 державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС відкрито виконавче провадження № 51984186 із примусового виконання виконавчого напису № 3486 від 02.12.2013;

11.09.2019 ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 уклали нотаріально посвідчений договір № 1908/К купівлі-продажу прав вимоги № 755, за яким ОСОБА_1 набув права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 16.04.2008 № 371-0221002/ФК-08, до поручителя ОСОБА_5 за договором поруки від 16.04.2008 № 371/0221002/Zфпор-08 та право вимоги за договором іпотеки від 16.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Чорі О.Ю. за реєстровим № 1798;

цим рішенням суду стягнуто на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 248411,86 грн (221551,92 грн інфляційних втрат і 26859,94 грн 3% річних) за період з 02.12.2013 по 18.09.2019 за прострочення виконання виконавчого листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. від 02.12.2013, зареєстрованого в реєстрі за № 3486, а також 2484,11 грн судового збору (а.с. 15-16, а.с. 92-95 справи № 303/6200/19, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/89466920).

Згідно з виконавчим написом, вчиненим 02.12.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. за реєстровим № 3486, борг за кредитним договором, який належало погасити за рахунок реалізації предмета іпотеки, за період стягнення з 01.07.2010 по 19.09.2013 визначався в сумі 153117,11 грн, плата за вчинення виконавчого напису була встановлена в розмірі 2500,00 грн (а.с. 12).

Виконавчий напис нотаріуса був пред`явлений ПАТ «Дельта Банк» до примусового виконання, постановою держвиконавця Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 22.08.2016 на виконання цього виконавчого документа зі стягнення суми 155617,11 грн було відкрито виконавче провадження № 51984186, у якому постановою держвиконавця від 02.12.2019 на підставі ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 22.10.2019 у справі № 303/6118/16 було замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Дельта Банк» на фізичну особу ОСОБА_1 (а.с. 13, 14, https://reyestr.court.gov.ua/Review/85169110).

17.08.2020 позивач ОСОБА_1 отримав виконавчий лист, виданий Мукачівським міськрайонним судом 11.08.2020 на виконання заочного рішення від 27.05.2020 у справі № 303/6200/19, постановою держвиконавця Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 19.08.2020 на виконання цього виконавчого листа зі стягнення суми 250895,97 грн відкрито виконавче провадження № 62854489 (а.с. 17, 18, а.с. 102 справи № 303/6200/19).

Постановою заст. начальника Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 01.10.2020 виконавчі провадження № 51984186 і № 62854489 об`єднані у зведене виконавче провадження № 63178272 (матеріали зведеного виконавчого провадження № 63178272).

Оскільки 14.08.2020 треті електронні торги з реалізації описаного і арештованого майна боржника ОСОБА_2 не відбулися через відсутність покупців, стягувач ОСОБА_1 заявою від 05.10.2020 повідомив держвиконавця про те, що залишає за собою нереалізоване на торгах майно (матеріали зведеного виконавчого провадження № 63178272).

06.10.2020 заст. начальника Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федоров О.М. склав акт про передачу стягувачу нереалізованого нерухомого майна за ціною третіх торгів у рахунок погашення боргу та постанову про передачу цього майна, що були затверджені начальником цього органу ДВС ОСОБА_7 , якими на погашення заборгованості в сумі 406513,08 грн (155617,11 грн + 250895,97 грн) передано ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 за ціною 417900,00 грн (а.с. 19-21, матеріали зведеного виконавчого провадження № 63178272).

Постановами заст. начальника Мукачівського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 30.10.2020 виконавчі провадження № 51984186 і № 62854489 закінчені на підставі ст. 39 ч. 1 п. 9, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (матеріали зведеного виконавчого провадження № 63178272).

02.11.2020, тобто, без зволікання після закінчення виконавчих проваджень, приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікова І.В. видала ОСОБА_1 за реєстровим № 335 Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яким йому передано у власність квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу за ціною третіх електронних торгів 417900,00 грн, право власності ОСОБА_1 на квартиру було зареєстровано цього ж дня (а.с. 20, 21).

12.10.2020 відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2020 (а.с. 109-113 справи № 303/6200/19).

02.11.2020 позивач ОСОБА_1 подав заперечення щодо перегляду цього заочного рішення суду (а.с. 117-122 справи № 303/6200/19).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 09.11.2020 заяву відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2020 залишено без задоволення (а.с. 131-134 справи № 303/6200/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/92712399).

24.11.2020 до Мукачівського міськрайонного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2020, а 03.12.2020 справа надійшла до Закарпатського апеляційного суду (а.с. 136-141 справи № 303/6200/19).

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 18.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2020 у справі № 303/6200/19 і цього ж дня при листі № 303/6200/19/25465/2020 копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги були надіслані позивачу ОСОБА_1 , ухвалою апеляційного суду від 29.12.2020 справу було призначено до розгляду на 11.03.2021, позивачу ОСОБА_1 15.01.2021 надіслано судову повістку (а.с. 162, 164-166 справи № 303/6200/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/93656939, https://reyestr.court.gov.ua/Review/93921260).

Незважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_2 ставила питання про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2020 у справі № 303/6200/19, а після відмови в перегляді рішення суду було нею оскаржене і апеляційне провадження за скаргою було відкрите, про що ОСОБА_1 був обізнаний, він 06.01.2021 пред`явив до ОСОБА_2 новий позов про стягнення коштів, інфляційних нарахувань і трьох процентів річних (справа № 303/145/21, що розглядається) поклавши в основу розрахунків суми, зазначені як у виконавчому написі нотаріуса від 02.12.2013 за реєстровим № 3486 (155617,11 грн, включаючи 2500,00 грн плати за вчинення виконавчого напису), так і в заочному рішенні суду від 27.05.2020 у справі № 303/6200/19 (250895,97 грн), визначивши таким чином базу для нарахування інфляційних втрат і 3% річних як 406513,08 грн (а.с. 1-7). У позовній заяві ОСОБА_1 не повідомив суд про те, що заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2020 у справі № 303/6200/19 наразі оскаржене.

Утім, постановою Закарпатського апеляційного суду від 03.06.2021 у справі № 303/6200/19 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2020 змінено, абзац другий резолютивної частини викладено в такій редакції, відповідно до якої

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 69348,23 грн (в тому числі, 55558,72 грн інфляційних витрат і 13789,51 грн 3% річних), яка виникла з 18.09.2016 по 18.09.2019, як встановлений індекс інфляції та 3% річних згідно з простроченим виконанням виконавчого листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. від 02.12.2013, що зареєстрований у реєстрі за № 3486;

в решті рішення залишено без змін (а.с. 181-188 справи № 303/6200/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/97606171).

Апеляційний суд зазначив, зокрема, що:

за змістом приписів ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що підтверджується, серед іншого, правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц;

позивачем нарахований борг у вигляді індексу інфляції та 3% річних у розмірі 310772,59 грн, що виник за період із 02.12.2013 по 01.09.2019 за прострочення виконання виконавчого напису нотаріуса від 02.12.2013, надаючи такий розрахунок, позивач посилався на те, що розрахунок інфляції та 3% річних повинен відбуватися за складним відсотком, суть якого зводиться до того, що розраховані інфляційні втрати та 3% річних за кожний період враховуються на наступний розрахунковий період і на них теж повинно здійснюватися нарахування, оскільки під час нарахування інфляційних втрат і 3% річних урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, але і сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів;

також базою нарахування інфляційних втрат та 3% річних послугувала сума 155617,11 грн, яка вказана в постанові про відкриття виконавчого провадження, однак у виконавчому написі сума стягнення саме кредитної заборгованості склала 153117,11 грн, саме на цю суму необхідно нараховувати інфляційні втрати та 3% річних, а не на 155617,11 грн, яка враховує 2500,00 грн плати за вчинення виконавчого напису;

враховуючи, що до спірних правовідносин належить застосувати наслідки спливу строків позовної давності та провести нарахування інфляційних втрат і 3% річних необхідно за період 3 років, що передували зверненню до суду (з 18.09.2016 по 18.09.2019), а також те, що базою нарахування має слугувати саме сума боргу за невиконання кредитного договору (153117,11 грн), а не сума з урахування витрат на вчинення виконавчого напису (155617,11 грн), то розрахунок інфляційних втрат і 3% річних проводиться наступним чином:

інфляційні втрати: період заборгованості: 18.09.2016-18.09.2019; сума боргу 153117,11 грн, сукупний індекс інфляції за цей період 1,363, інфляційні втрати становлять 55558,72 грн;

3% річних: сума боргу 153117,11 грн, період прострочення 18.09.2016-18.09.2019, кількість днів прострочення 1096, тому 3% річних становлять 13789,51 грн;

з відповідача на користь позивача належить стягнути інфляційні втрати та 3% річних, які складають загалом 69348,23 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 29.07.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 03.06.2021 у справі № 303/6200/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98765042).

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, за загальним правилом не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 82 ч. 4 ЦПК України).

Здійснюючи провадження в справі № 303/145/21, що розглядається, суд першої інстанції не перевірив, чи завершений процес у справі № 303/6200/19, тоді як з огляду на обґрунтування позову ухваленим у цій справі рішенням необхідність такої перевірки була очевидною і жодних перешкод у суду для цього не було.

Не перевіривши цю обставину, яка стосується підстав позову, суд першої інстанції не обговорив і питання про зупинення провадження в справі до набрання законної сили судовим рішенням за результатом апеляційного розгляду справи № 303/6200/19. Тим часом, виходячи з підстав, обґрунтування та предмета позову таке зупинення провадження в справі відповідало б завданню цивільного судочинства та встановленим ЦПК України правилам, оскільки між цими справами існує тісний матеріально-правовий зв`язок, а результат апеляційного розгляду справи № 303/6200/19 безпосередньо впливає на вирішення справи, що розглядається, позаяк, зокрема, стосується визначення бази для нарахування пред`явлених до стягнення сум.

З огляду на викладене, в частині, яка стосується вимог про стягнення інфляційних нарахувань і трьох процентів річних, слід констатувати таке.

Зважаючи на обставини руху справ № 303/6200/19 і № 303/145/21, пред`являючи позов у справі, що розглядається, ОСОБА_1 не міг із певністю передбачити результат справи № 303/6200/19, тому, відповідно, не мав обґрунтованих, юридично визначених підстав включати до бази нарахування пред`явлених до стягнення коштів суми, що перевищують заборгованість, визначену до стягнення за виконавчим написом нотаріуса, яка лиш і була на відповідний час сталою.

Для здійснення нарахувань та пред`явлення їх до стягнення за період з 01.09.2019 по 18.09.2019 позивач підстав не мав, оскільки за цей період інфляційні нарахування і три проценти річних стягнуті постановою Закарпатського апеляційного суду від 03.06.2021 у справі № 303/6200/19.

Для розрахунків у справі, що розглядається, може бути безспірно застосована лише база, визначена з урахуванням вищезгаданих виконавчого напису нотаріуса та обов`язкової до врахування щодо цього постанови апеляційного суду, а саме: за період з 19.09.2019 по 01.11.2020 сума у 222465,34 грн, яка складається з боргу, визначеного виконавчим написом нотаріуса (153117,11 грн безпосередньо заборгованість за кредитним договором) і коштів, визначених до стягнення постановою апеляційного суду (69348,23 грн грошове зобов`язання, що виникло з рішення суду).

Розрахунок належить провести за методом, який передбачає включення інфляційних нарахувань за попередній період до кожного наступного періоду нарахувань із відповідним щомісячним збільшенням боргу з урахуванням динаміки його погашення, якщо таке має місце, з нарахуванням щомісячно на суму боргу 3% річних, що відповідає суті правових позицій, висловлених щодо інфляційних нарахувань, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, Верховним Судом, зокрема, у справі № 905/21/19 (постанова від 26.06.2020), № 910/18557/20 (постанова від 26.01.2022).

Інфляційні втрати з урахуванням щомісячної зміни боргу відповідно до інфляційних нарахувань розраховуються за формулою: [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] = [Сума боргу з урахуванням індексу інфляції] - [Сума боргу].

3% річних з урахуванням щомісячного збільшення боргу на суму інфляційних нарахувань розраховуються за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу з урахуванням індексу інфляції] ? 3% : 365/366 днів ? [Кількість днів].

Помісячний розрахунок є таким:

а) інфляційні нарахування:

19.09.2019-30.09.2019: час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця, інфляційна складова боргу не враховується;

01.10.2019-31.10.2019: 222465,34 грн х 1,007 (індекс інфляції 100,7) = 224022,60 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 222465,34 грн = 1557,26 грн (інфляційні нарахування);

01.11.2019-30.11.2019: 224022,60 грн х 1,001 (індекс інфляції 100,1) = 224246,62 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 224022,60 грн = 224,02 грн (інфляційні нарахування);

01.12.2019-31.12.2019: 224246,62 грн х 0,998 (індекс інфляції 99,8) = 223798,13 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 224246,62 грн = - 448,49 грн (інфляційні нарахування);

01.01.2020-31.01.2020: 223798,13 грн х 1,002 (індекс інфляції 100,2) = 224245,73 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 223798,13 грн = 447,60 грн (інфляційні нарахування);

01.02.2020-29.02.2020: 224245,73 грн х 0,997 (індекс інфляції 99,7) = 223572,99 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 224245,73 грн = - 672,74 грн (інфляційні нарахування);

01.03.2020-31.03.2020: 223572,99 грн х 1,008 (індекс інфляції 100,8) = 225361,57 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 223572,99 грн = 1788,58 грн (інфляційні нарахування);

01.04.2020-30.04.2020: 225361,57 грн х 1,008 (індекс інфляції 100,8) = 227164,46 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 225361,57 грн = 1802,89 грн (інфляційні нарахування);

01.05.2020-31.05.2020: 227164,46 грн х 1,003 (індекс інфляції 100,3) = 227845,95 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 227164,46 грн = 681,49 грн (інфляційні нарахування);

01.06.2020-30.06.2020: 227845,95 грн х 1,002 (індекс інфляції 100,2) = 228301,64 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 227845,95 грн = 455,69 грн (інфляційні нарахування);

01.07.2020-30.07.2020: 228301,64 грн х 0,994 (індекс інфляції 99,4) = 226931,83 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 228301,64 грн = - 1369,81 грн (інфляційні нарахування);

01.08.2020-31.08.2020: 226931,83 грн х 0,998 (індекс інфляції 99,8) = 226477,97 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 226931,83 грн = - 453,86 грн (інфляційні нарахування);

01.09.2020-30.09.2020: 226477,97 грн х 1,005 (індекс інфляції 100,5) = 227610,36 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 226477,97 грн = 1132,39 грн (інфляційні нарахування);

01.10.2020-31.10.2020: 227610,36 грн х 1,010 (індекс інфляції 101,0) = 229886,46 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) - 227610,36 грн = 2276,10 грн (інфляційні нарахування).

01.11.2020: час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця, інфляційна складова боргу не враховується;

інфляційні нарахування всього: 7421,12 грн;

б) 3% річних:

19.09.2019-30.09.2019: 222465,34 грн х 3 : 100 : 365 днів х 11 = 201,13 (сума 3% річних);

01.10.2019-31.10.2019: 222465,34 грн х 3 : 100 : 365 днів х 30 = 548,54 (сума 3% річних);

01.11.2019-30.11.2019: 224022,60 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 365 днів х 29 = 533,97 (сума 3% річних);

01.12.2019-31.12.2019: 224246,62 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 365 днів х 30 = 552,94 (сума 3% річних);

01.01.2020-31.01.2020: 223798,13 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 366 днів х 30 = 550,32 (сума 3% річних);

01.02.2020-29.02.2020: 224245,73 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 366 днів х 28 = 514,66 (сума 3% річних);

01.03.2020-31.03.2020: 223572,99 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 366 днів х 30 = 549,77 (сума 3% річних);

01.04.2020-30.04.2020: 225361,57 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 366 днів х 29 = 535,70 (сума 3% річних);

01.05.2020-31.05.2020: 227164,46 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 366 днів х 30 = 558,60 (сума 3% річних);

01.06.2020-30.06.2020: 227845,95 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 366 днів х 29 = 541,60 (сума 3% річних);

01.07.2020-30.07.2020: 228301,64 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 366 днів х 29 = 542,68 (сума 3% річних);

01.08.2020-31.08.2020: 226931,83 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 366 днів х 30 = 558,03 (сума 3% річних);

01.09.2020-30.09.2020: 226477,97 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 366 днів х 29 = 538,35 (сума 3% річних);

01.10.2020-31.10.2020: 227610,36 грн (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) х 3 : 100 : 366 днів х 30 = 559,70 (сума 3% річних);

3% річних всього: 7285,99 грн.

Таким чином, обґрунтованими можна визнати вимоги позивача лише про стягнення з відповідачки за період з 19.09.2019 по 01.11.2020 інфляційних нарахувань у сумі 7421,12 грн і 3% річних у сумі 7285,99 грн, всього цих нарахувань у сумі 14707,11 грн. В іншій частині передбачених законом підстав для задоволення вимог про стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних суд першої інстанції не мав, як не має їх і апеляційний суд.

Як установлено в справі, ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 як стягувач у порядку примусового виконання рішення про стягнення з останньої боргу.

Наявними в справі доказами підтверджується і ніким не заперечується, що позивач сплатив заборгованість за комунальними послугами, що виникла у попереднього власника квартири, та оплату за відновлення електро- і газопостачання: 30.12.2020 на користь ТОВ «Закарпаттяенергозбут» 1687,84 грн, на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» 2982,23 грн, 04.01.2021 на користь ММКП «Мукачівводоканал» 11724,65 грн (у позовній заяві платіж зазначений у сумі 11724,60 грн), на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» 9166,90 грн, банківські комісії за здійснення цих платежів склала в сумі 242,98 грн (а.с. 24-35).

Набувши право власності на квартиру, позивач із метою забезпечення належного функціонування її як жилого приміщення та, відповідно, з метою повної реалізації свого права власності, усунення будь-яких перешкод у його здійсненні, об`єктивно був вимушений вжити дії для відновлення послуг, надання яких було припинене через заборгованість попереднього власника, був зобов`язаний укласти нові договори про надання відповідних комунальних послуг (ст. 714 ЦК України, ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, ст.ст. 12, 19, 20, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», інші норми законодавства). Це не було реально можливим без попереднього погашення заборгованості, що виникла, та оплати повторного приєднання квартири до відповідних мереж.

Позивач набув право власності на квартиру не на підставі договору купівлі-продажу, коли міг би на свій розсуд розпоряджатися своїм правом у контексті питання про борги продавця майна за комунальними послугами (врахувати борги в ціні майна, прийняти їх на себе повністю або частково, пробачити їх тощо), а набув майно в порядку погашення наявного перед ним боргу внаслідок неможливості продажу майна з торгів у порядку виконання рішення.

З огляду на конкретні обставини справи позивач ОСОБА_1 мав і довів належні підстави для пред`явлення до відповідачки ОСОБА_2 за правилами регресу вимоги про стягнення в рахунок компенсації вимушено сплачених відповідним контрагентам із надання комунальних послуг коштів, а також для стягнення банківської комісії у рахунок компенсації неминучих додаткових витрат, що їх поніс на здійснення вищевказаних платежів. Доводи позивача в цій частині та надані ним докази відповідачкою не спростовані, а остання за обставин, що мають місце, не має передбачених законом або договором підстав і права отримувати додаткове майнове благо за рахунок позивача.

Відтак суд першої інстанції помилково застосував правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 01.09.2020 у справі № 686/6276/19 за інших фактичних обставин, у контексті впливу на права і обов`язки нового власника нерухомого майна наявності боргу із оплати комунальних послуг, спричиненого попереднім власником (споживачем), у ситуації купівлі-продажу квартири за договором і за відсутності обставин, які пов`язуються з регресною вимогою.

На переконання колегії суддів вимоги позову в заявлених межах у частині стягнення з відповідачки коштів у рахунок компенсації збитків, що їх зазнав позивач діючи з метою забезпечення реалізації свого права власності в повному обсязі, підлягають задоволенню.

Доводи апеляції відповідачки ОСОБА_2 , які пов`язуються з неправомірністю відступлення позивачу ОСОБА_1 права вимоги боргу за кредитним договором, з відсутністю права вимоги щодо стягнення нарахувань, здійснених відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, як такого тощо необґрунтовані та не можуть братися до уваги. Відступлення права вимоги відбулося на підставі правочину, який є чинним і правомірність якого презюмується, що тягне виникнення у нового кредитора прав, які випливають із набуття ним такого права вимоги боргу (ст. 202, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст. 514, ст. 517 ч. 1, ст. 629 ЦК України, інші норми законодавства).

Відповідачка не довела відсутності своєї вини в порушенні зобов`язання та прав позивача в межах доведеного останнім.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції ухвалив рішення із неправильним застосуванням у відповідній частині норм матеріального та процесуального права, передчасно, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України:

апеляцію позивача ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги позову про стягнення коштів у рахунок відшкодування витрат, здійснених з метою забезпечення реалізації свого права власності в повному обсязі, скасувати, цю вимогу позову задовольнити, стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача у межах заявленої ним вимоги 25561,57 грн у рахунок відшкодування збитків, понесених у зв`язку зі сплатою коштів постачальникам житлово-комунальних послуг, і 242,98 грн на відшкодування комісій за цими платежами, разом 25804,55 грн;

апеляцію відповідачки ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги позову ОСОБА_1 про стягнення інфляційних нарахувань і трьох процентів річних змінити, визначивши належні до стягнення з відповідачки на користь позивача за період з 19.09.2019 по 01.11.2020 інфляційні нарахування в сумі 7421,12 грн і 3% річних у сумі 7285,99 грн, разом 14707,11 грн, і відмовивши в задоволенні в решти вимоги про стягнення цих нарахувань;

мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід змінити відповідно до редакції постанови апеляційного суду;

в частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції слід змінити, а питання про судові витрати на стадії апеляційного розгляду справи слід вирішити відповідно до результату розгляду справи апеляційним судом, який передбачає стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 загалом 40511,66 грн і враховуючи, що вимоги позову задоволені в межах 64,22%, вимоги апеляції позивача задоволені в межах 100%, а вимоги апеляції відповідачки задоволені в межах 39,45%.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково,

рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 березня 2021 року:

у частині відмови в задоволенні вимоги позову про стягнення коштів у рахунок відшкодування витрат, здійснених з метою забезпечення реалізації ОСОБА_1 свого права власності в повному обсязі, скасувати, цю вимогу позову задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25561,57 грн (двадцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят одну гривню 57 коп.) у рахунок відшкодування збитків, понесених у зв`язку зі сплатою коштів постачальникам житлово-комунальних послуг, і 242,98 грн (двісті сорок дві гривні 98 коп.) на відшкодування комісій за цими платежами, разом 25804,55 грн (двадцять п`ять тисяч вісімсот чотири гривні 55 коп.);

у частині вирішення вимоги позову про стягнення інфляційних нарахувань і трьох процентів річних змінити, визначити належні до стягнення з відповідачки на користь позивача за період з 19.09.2019 по 01.11.2020 інфляційні нарахування в сумі 7421,12 грн (сім тисяч чотириста двадцять одна гривня 12 коп.) і 3% річних у сумі 7285,99 грн (сім тисяч двісті вісімдесят п`ять гривень 99 коп.), разом 14707,11 грн (чотирнадцять тисяч сімсот сім гривень 11 коп.), у задоволенні вимоги про стягнення цих нарахувань в іншій частині відмовити;

мотивувальну частину рішення суду змінити відповідно до редакції постанови апеляційного суду;

за результатом розгляду справи:

змінити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 583,12 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1362,00 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору з апеляційної скарги;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 537,31 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору з апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 12 грудня 2022 року.

Судді