КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/4816/22 Головуючий у І інстанції Ярмола О.Я.
Провадження №22-ц/824/9398/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року у справі за заявою заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2 є однією і тією ж особою - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, в заяві просив визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року після смерті ОСОБА_1, що складається з 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 відумерлою та передати її у власність Білоцерківської міської територіальної громади в особі Білоцерківської міської ради.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції керівник Білоцерківської окружної прокуратури оскаржив її в апеляційному порядку. Просить ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ні Білоцерківська окружна прокуратура, ні Білоцерківська міська рада не може іншим шляхом, окрім як в судовому порядку, встановити відповідний факт, оскільки не належать до кола спадкоємців та не відносяться до жодної з категорій осіб, визначених п.2.5. розділу ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», отже не можуть ініціювати внесення змін до актового запису про смерть. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що звертаючись із заявою прокурор просить встановити тотожність особи, оскільки зі змісту заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що звернення до суду спрямоване насправді на усунення неправильності зазначених даних померлої особи в актовому записі про смерть і належності вказаних правовстановлюючих документів особі, прізвище й по батькові якої вказано невірно.

Також не погоджується із висновком суду щодо наявності спору про право за вимогами про визнання спадщини відумерлою.

Наголошує на тому, що про наявність спору про право суд може встановити лише в ході розгляду справи. До заяви додані докази, які доводять, що спадкоємців у ОСОБА_1. немає, ОСОБА_3. постановою нотаріуса було відмовлено у вдачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_1., оскільки вона не є родичкою померлої. ОСОБА_4. є власником 1/3 частини квартири, однак не є спадкоємцем ОСОБА_1., отже з ним також відсутній спір про право.

В судовому засіданні представник Білоцерківської окружної прокуратури - Гущесова О.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що у поданій до суду заяві заявник просить встановити факт тотожності особи, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2 є однією і тією ж особою, однак така справа не може бути розглянута за правилами розділу IV ЦПК України.

Щодо вимоги про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції вважав, що з матеріалів справи вбачається, що існує спір про право, оскільки співвласником квартири, а саме ј її частки є ОСОБА_4., технічний паспорт на квартиру виданий на ім'я ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб'єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішення спору про право.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 08 грудня 2021 року у справі №464/6696/20.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги в тій частині, що ні прокурор, ні орган місцевого самоврядування не можуть звернутись до органів державної реєстрацій актів цивільного стану для внесення виправлень до актового запису про смерть ОСОБА_1, оскільки не відносяться до кола осіб, які можуть звернутись із такими заявами.

Відповідно до п.п.2.12.1. розділу ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

Таким чином, орган місцевого самоврядування має право на звернення до суду із позовом про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану і при розгляді цієї заяви доводити на підставі чого допущені помилки в актовому записі.

Щодо висновків суду про наявність спору про право за заявою про визнання спадщини відумерлою .

За пунктом 8 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є те, що під час вирішення цього питання не встановлено існування спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що частина четверта статті 315 ЦПК України може бути підставою для відмови у відкритті провадження за вимогами про визнання спадщини відумерлою, оскільки ця стаття передбачає лише право на відмову у відкритті провадження за наявності спору про право за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Для заяви про визнання спадщини відумерлою законодавець не передбачив право суду відмовити у відкритті провадження за наявності спору про право. Наявність спору про право може бути встановлена лише при розгляді заяви по суті і в такому випадку заява залишається судом без розгляду.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із скаржником, що внаслідок відмови у відкритті провадження, судом порушені права заявника на доступ до суду.

При прийнятті до свого провадження заяви, поданої в порядку окремого провадження, суддя вирішує питання відповідності її вимогам розділу IV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Прокурором в заяві зазначено, що після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не відкривалась, а після смерті ОСОБА_1 була відкрита спадкова справа за заявою ОСОБА_3., однак постановою нотаріуса останній було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини. Наведені обставини підтверджують відсутність спадкоємців ОСОБА_1.

Тобто прокурор доводив відсутність спадкоємців після смерті двох осіб - ОСОБА_2. та ОСОБА_1., що є нелогічним і незаконним. Таким чином, оскільки на час звернення прокурора до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою були відсутні докази смерті ОСОБА_1., заявлення ним вимог про визнання її спадщини відумерлою є передчасним. До часу внесення виправлень до актового запису про смерть ОСОБА_2. прокурор не може ставити питання про визнання спадщини ОСОБА_1. відумерлою. Для заявлення таких вимог прокурор має надати суду свідоцтво про смерть ОСОБА_1., якого на даний час немає, а також докази відсутності спадкоємців саме після смерті ОСОБА_1.

Колегія суддів вважає, що у випадку пред'явлення окремої заяви про визнання спадщини відумерлою із наведеними вище недоліками цієї заяви, ці недоліки могли бути підставою не для відмови у відкритті провадження, а для відмови у задоволені заяви.

Разом із цим, оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати принцип процесуальної економії цивільного судочинства - загальне керівне положення, відповідно до якого суд, учасники судового процесу економно і ефективно використовують усі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ з дотриманням строків.

Сутність принципу процесуальної економії полягає в тому, щоб під час розгляду справи в суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати всі встановлені законом засоби з урахуванням строків, визначених нормами процесуального права.

В заяві прокурор пред'явив дві вимоги, одна з яких не підлягає судовому розгляду, а інша підлягає судовому розгляду, однак залежить від наслідків вирішення першої вимоги і реалізації судового рішення за цією вимогою.

Колегія суддів вважає, що залишення без змін ухвали суду в частині відмови у відкритті провадження у справі за вимогою про встановлення факту і скасування цієї ухвали з направленням справи на новий розгляд в частині визнання спадщини відумерлою, при відсутності належних і допустимих доказів факту смерті ОСОБА_1., суперечить принципу процесуальної економії, оскільки повний і всебічний розгляд справи без наявності свідоцтва про смерть ОСОБА_1. відбутися не може. Отже судом буде витрачений додатковий процесуальний час та кошти для виклику учасників справи, забезпечення судового розгляду і вирішення справи, однак такий розгляд не може бути ефективним для заявника за відсутності у заявника одного із основних доказів. З врахуванням наведеного, підстав для скасування ухвал в частині відмови у відкритті провадження за вимогою про визнання спадщини відумерлою також немає. На думку колегії суддів, ефективним буде розгляд в окремих провадженнях вимог щодо внесення змін до актового запису про смерть ОСОБА_2., а після цього визнання спадщини відумерлою.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права , колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Білоцерківської окружної прокуратури залишити без задоволення

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року про відмову у відкритті провадження в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: