Провадження № 2/361/1968/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді Сердинського В.С.

при секретарі - Калініченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

установив:

Позичав ФОП « ОСОБА_1 » звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5733,38 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 липня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Адвокатським об`єднанням «ЮСО» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 7-01, предметом якого є страхування транспортного засобу «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 . 27 листопада 2019 року з вини відповідача, який керував транспортним засобом «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 . На виконання умов договору страхування, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування потерпілій стороні в розмірі 26648,45 грн, у зв`язку з чим, в порядку статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, набуло права зворотної вимоги до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

22 березня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір № 22/03/2021 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 набула права вимоги до відповідача зодо відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 7-01 від 18 липня 2019 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області 17 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

15 липня 2022 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, не погодився лише з вимогою щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу, вважає зазначену суму завищеною, а саме в сумі 1757,60 грн за підготовку позовної заяви.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

18 липня 2019 року між ПАТ «СК «ВУСО» та Адвокатським об`єднанням «ЮСО» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 7-01, за яким застраховано транспортний засіб Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , строк дії договору з 19 липня 2019 року по 18 липня 2020 року.

З відповіді він НПУ встановлено, що 27 листопада 2019 року відбулося ДТП за участю автомобіля марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , власник ОСОБА_3 , водій ОСОБА_3 , поліс АО № 4065972 року ПрАТ СК «ВУСО», та автомобіля марки «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_2 , власник ОСОБА_2 , водій ОСОБА_2 .

З договору оренди транспортного засобу від 28 серпня 2019 року встановлено, що ОСОБА_3 передала в оренду Адвокатському об`єднанню «ЮСО» транспортний засіб «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Станом на дату ДТП автомобіль марки «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_2 застраховано в ТДВ «СК «Ю.ЕС.Ай», поліс страхування АО/0343154.

З постанови Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року встановлено, що 27 листопада 2019 року ОСОБА_2 , в м. Києві по вул. Набережне шосе, керуючи автомобілем марки «Ніссан», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не набрав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Хонда», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався попереду. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із страховим актом від 09 грудня 2019 року № 15541-02, складеним на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування становить 26648,45 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 09 грудня 2019 року № 33041 ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ЧАО «Дніпро Мотор Інвест» страхову виплату в розмірі 26648,45 грн, призначення платежу: страхове відшкодування Адвокатське об`єднання «ЮСО», Страховий акт № 15549-02 за договором страхування від 18 липня 2019 року № 7-01.

Згідно розрахунку стразового відшкодування та платіжного доручення вбачається, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в розмірі 20951,07 грн.

Таким чином, сума виплаченого страховиком винуватця ДТП страхового відшкодування є недостатньою для повного покриття здійсненого страховиком потерпілої особи страхового відшкодування, щ підлягає стягненню з відповідача, як винуватця ДТП та становить суму - 5733,38 грн.

22 березня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір № 22/03/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №7-01 від 07 червня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існувати на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд вважає, що право вимоги, яке виникає в порядку та на умовах передбачених статтею 993 ЦК України, а також статтею 27 Закону України «Про страхування» є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення статті 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України.

З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, до позивача як правонаступника страховика, який виплатив страхове відшкодування відповідно до договору від 18 липня 2019 року № 7-01 перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи те, що первісний кредитор «ПрАТ «ВУСО» виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 26648,55 грн, а також враховуючи часткове відшкодування страховиком винуватця ДТП ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь страховика потерпілого розміру сплаченого страхового відшкодування в сумі 20951,07 грн, до його правнаступника ФОП ОСОБА_1 в порядку та на умовах передбачених статтями 512, 514, 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 5733,38 грн., що становить різницю між сумою виплаченого страхового відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» та страховою виплатою ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай».

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 8346,60 грн, суд зазначає таке.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу позивачу ФОП « ОСОБА_1 » надавало Адвокатське об`єднання «Правовий Горизонт» на підставі Договору про надання правової допомоги від 10 лютого 2021 року.

На підтвердження повноважень адвоката Мазуренка С.С. до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10 лютого 2021 року, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6069/10 та посвідчення адвоката.

Також до матеріалів справи долучено акт прийому-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правової допомоги від 10 лютого 2021 року року, підписаний 18 травня 2021 року,та квитанція прибуткового касового ордера від 18 травня 2021 року, на підставі яких встановлено, що загальна вартість наданих адвокатських послуг складає 11863,80 грн.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідачем зроблено не було.

Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності».

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 судом також зроблено висновок про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

У заяві про визнання позову відповідач зазначив, що заперечує щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу у заявленому розмірі.

З даного приводу суд вважає, що розмір витрат за надані послуги, що підтверджений актом приймання-передачі, є належним та обґрунтованим, окрім послуги щодо представництва інтересів в суді на загальну суму в розмірі 2197,00 грн, оскільки в жодне із судових засідань представник позивача не з`являвся.

Таким чином, враховуючи заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем витрат, суд вважає можливим та доцільним зменшення розміру витрат, заявлених позивачем до стягнення, на вказану суму, та стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 6151,60 грн. Зазначена сума є співмірною до наданих послуг.

На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514, 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України, статтею 27Закону України «Про страхування», статтями 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 », ідентифікаційний код НОМЕР_4 , завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5733 грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 », ідентифікаційний код НОМЕР_4 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 », ідентифікаційний код НОМЕР_4 , витрати на правничу допомогу в розмірі 6151 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В. С. Сердинський