КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3220/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022року м. Київ

Справа № 372/3532/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Проць Т.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2020 року позивач АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним сторонами договором про надання кредиту та наявність заборгованості. У зв`язку з чим просить стягнути, разом з іншими передбаченими договором та законом платежами, заборгованість в розмірі 147 537 грн. 70 коп., що станом на 29.09.2020 року складається з : заборгованості за кредитом в розмірі 131 582 грн. 96 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 14 754 грн. 74 коп., заборгованості по неустойці розмірі 1200 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 147 537,7 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн., а всього стягнуто 149 639 грн. 70 коп.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що у період з 01.09.2020 року протягом всього часу розгляду справи в суді він офіційно працював на території Республіки Польща, тому не отримував судових повісток про виклик до суду, у зв`язку з чим не міг подати заперечень на позов та відповідних доказів.

Вважає, що у зв`язку із ненаданням позивачем суду всіх додатків Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб (Додаток № 5), судом першої інстанції не було досліджено обставини, що стосуються обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, та не враховано вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», які мають значення для справи.

Оскільки банк всупереч вимогам ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), додатку № 5 до договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» «Кредити фізичних осіб», не надано доказів направлення на адресу ОСОБА_1 повідомлення (вимоги) про порушення зобов`язань за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту, а тому строк виконання основного зобов`язання, встановлений договором до 09.08.2024 року не змінився, отже кредитор не набув права дострокової вимоги повернення кредиту, а тому висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог банку є безпідставними та передчасними. При цьому посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач умови договору не виконував належним чином, прострочив погашення поточних платежів, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка складається із суми із заборгованості за кредитом в розмірі 131 582 грн. 96 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 14 754 грн. 74 коп., заборгованості по неустойці розмірі 1200 грн., то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку вказаних сум заборгованості. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи. З клопотання відповідача ОСОБА_1 на адресу суду першої інстанції від 19 лютого 2021 року вбачається, що він просив суд надіслати текст повістки на його офіційну електронну адресу та (або) смс-повідомленням за вказаним ним номером ( а.с. 48).

Однак, в матеріалах відсутні докази про направлення відповідачу та про отримання ним копії позовної заяви разом з копією ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, та повістки про виклик в судове засідання на 22 березня 2021 року, в якому було ухвалено оскаржуване рішення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Разом з тим, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач ОСОБА_1 не обґрунтовує свою скаргу такою підставою для скасування судового рішення як неналежне повідомлення його про розгляд справи, а тому обов`язкові процесуальні підстави для скасування судового рішення, визначені п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з анкетою-заявою про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

Вказана анкета-заява складається з двох частин, перша частина містить особисті анкетні дані відповідача та прохання відкрити поточний рахунок на його ім`я у гривнях, а друга частина є підтвердження акцепту Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua (а.с. 21).

08 серпня 2019 року відповідачем було підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500819996, згідно з якою позичальник запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб на наступних умовах: тип кредиту - кредит готівкою, сума кредиту - 137 216, 89 грн., процентна ставка фіксована - 23,00 % річних; строк кредиту - 60 місяців. Дата повернення кредиту 09.08.2024 року (а.с. 19).

Крім того, 08 серпня 2019 року сторонами підписано додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501105659, що містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. В цьому додатку зазначено, що підпис позичальника свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування. Зазначеним графіком встановлено суму щомісячного платежу за кредитом, що включає в себе суму платежу на погашення суми кредиту та процентів за користування ним (а.с. 20).

Судом встановлено, що публічна пропозиція АТ «Альфа-Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб, розміщена на офіційному сайті АТ Альфа-Банк - www.alfabank.ua.

Відповідно до ч.1, 2, ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 11 ч. 1 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 20 - 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, частина 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, втратили чинність, проте аналогічним чином обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту передбачено частиною 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що кредитні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням договору від 08.08.2019 року, то спірні правовідносини, що стосуються дострокового повернення кредиту, врегульовані положеннями частини 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір (Оферта на укладення Угоди про надання особистого кредиту, Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ Альфа-Банк на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», Акцепт Публічної пропозиції АТ Альфа-Банк на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, ) № 501105659 від 08 серпня 2019 року, за яким відповідачу надано споживчий кредит в сумі 137 216, 89 грн. з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 23,0% річних з датою остаточного повернення кредиту 09.08.2024 року.

Отже, кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, а відтак на спірні правовідносини розповсюджується Закон України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Як вбачається з підписаного сторонами додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 501105659 від 08 серпня 2019 року, в ньому містяться графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Зазначеним графіком встановлено суму щомісячного платежу за кредитом, що включає в себе суму платежу на погашення суми кредиту та процентів за користування ним. Суми платежів розраховані на період кредитування - 60 місяців, дата останнього щомісячного платежу - 09 серпня 2024 року (а.с. 20).

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 29.09.2020 року, відповідач мав заборгованість по кредиту в розмірі 12 934,72 грн., яка виникла у період несплати щомісячних платежів з січня 2020 року по вересень 2020 року, заборгованість по відсотках в розмірі 14754 грн. 74 коп. за цей самий період, а також за прострочку платежів було нараховано штраф у розмірі 1200 грн.

Разом з тим, у розрахунку позивачем зазначено, що сума заборгованості до погашення становить 147 537 грн. 70 коп., що включає заборгованість за кредитом у загальному розмірі 131 582 грн. 96 коп., тобто заявлена до стягнення сума є загальною сумою непогашеного кредиту, кінцевий строк сплати якого - 09.08.2024 року.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилається на те, що всупереч вимогам ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» банком не надано доказів направлення на його адресу повідомлення (вимоги) про порушення зобов`язань за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять копії надісланої боржнику вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, з доказами її направлення, а відтак відсутні докази виконання позивачем вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою врегульовано порядок дострокового погашення кредиту.

Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за споживчим кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про недотримання кредитором вимог закону щодо належного повідомлення позичальника шляхом направлення йому вимоги про наявність підстав для зміни термінів виконання зобов`язань за кредитним договором та настання строку для стягнення усієї заборгованості достроково.

Крім того, відповідно до п.5.1. додатку № 5 до Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» «Кредити фізичних осіб», що міститься на офіційному сайті Банку https://alfabank.ua, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, банк має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобов`язань позичальника за Договором, в тому числі Угодою, у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обов`язкового платежу за кредитом, а також у випадках вчинення позичальником інших істотних порушень умов Договору, якими сторони визнають, зокрема: (г) порушення позичальником будь-яких інших умов Договору та/або умов цього Додатку № 5 та/або умов Угоди.

Банк має право вимагати дострокового виконання всіх зобов`язань позичальника за Договором, в тому числі Угодою у випадках, визначених п. 5.1. цього Додатку № 5 за умови письмового попередження позичальника за 30 днів до дати дострокового виконання зобов`язань позичальника (п.5.2. Додатку № 5).

Згідно з п.3.15 Додатку № 5, у разі набуття банком на підставах, передбачених Угодою, права вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, банк направляє на адресу клієнта рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за Угодою та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк.

Документом, що підтверджує відправлення банком листа про вимогу дострокового повернення кредиту та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа клієнту за адресою його проживання (реєстрації).

Отже, наведені вище умови та вимоги Закону України «Про споживче кредитування» дають підстави вважати, що на час виникнення спірних правовідносин, був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Проте, суд першої інстанції, встановивши, що між позичальником та позивачем виникли кредитні відносини, належно не дослідив зміст оферти на укладення Угоди про надання особистого кредиту, анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ Альфа-Банк на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ Альфа-Банк, акцепт Публічної пропозиції АТ Альфа-Банк на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, не з`ясував, на які потреби виданий кредит та чи є він споживчим, та не визначився з тим, чи поширюється на спірні правовідносини дія Закону України «Про споживче кредитування», яким визначено порядок дострокового стягнення кредитної заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту.

Тому, враховуючи, що за встановлених у цій справі обставин реалізації права кредитора на дострокове стягнення заборгованості у судовому порядку має передувати реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів дійшла висновку про передчасність позовних вимог АТ «Альфа-Банк» про стягнення усієї суми заборгованості достроково.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29.09.2020 року у відповідача існувала заборгованість на загальну суму 28 889 грн. 46 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом, строк сплати якої настав відповідно до графіку - 12 934, 72 грн., відсотків за користування кредитом - 14 754 грн. 74 коп., штрафу за прострочення платежів - 1200 грн. (а.с. 23).

У доводах апеляційної скарги сторона відповідача не надає доказів виконання договірних зобов`язань у повному чи частковому обсязі. При цьому стороною відповідача вказаний розрахунок не спростовано.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови договору виконував неналежним чином, не сплачував визначені графіком щомісячні платежі, у зв`язку із чим за період з січня 2020 року по вересень 2020 року утворилась заборгованість на загальну суму 28 889 грн. 46 коп., тому зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, оскільки позивачем не дотримано визначеного законом порядку дострокового стягнення кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції про дострокове стягнення заборгованості підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог та стягнення тієї суми заборгованості, строк сплати якої настав відповідно до графіку станом на день розрахунку 29 вересня 2020 року, в загальному розмірі 28 889 грн. 46 коп.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами 1, 2, 10 ст. 141 ЦК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що відповідачем було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн., то виходячи із суми задоволених позовних вимог, на позивача слід покласти 80,42% судових витрат відповідача, пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких позивачу суд відмовляє, тобто: 3153 х 80,42% = 2535,64 грн.

Таким чином, оскільки з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви - 2102 грн. (за мінімальною ставкою), а з позивача на користь відповідача - частина судового збору за подання апеляційної скарги - 2535 грн. 64 коп., то відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з покладенням судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з АТ «Альфа-Банк» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця судових витрат : 2535 грн. 64 коп. - 2102 грн. = 433 грн. 64 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 29.09.2020 року, в розмірі 28 889 (двадцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) грн. 46 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 433 ( чотириста тридцять три) грн. 64 коп.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (адреса: місто Киї, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ - 23494714, МФО 300346, п/р № НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Майлай Л.Д.

Немировська О.В.