Справа № 303/8755/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 березня 2022 року, ухвалене суддею Гутій О. В., по справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі державного органу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та до держави Україна в особі державного органу Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 пред`явив позов до держави Україна в особі державного органу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та до держави Україна в особі державного органу Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Свої вимоги мотивував тим, що 03 жовтня 2007 року дізнавачем відділу дізнання Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області Огієвичем П. С. порушено кримінальну справу № 21030707 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, по факту заволодіння шахрайським шляхом грошових коштів у розмірі 1200 доларів США.

Постановою дізнавача відділу дізнання Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області Огієвича П. С. від 04 жовтня 2007 року позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим у вищезазначеній кримінальній справі.

Після проведення певних слідчих дій дізнання по кримінальній справі було зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК України у зв`язку з не встановленням особи, яка скоїла злочин.

Далі, дізнання по кримінальній справі було поновлено, і після проведення ряду слідчих дій знову зупинено.

В подальшому, відповідно до ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 25 серпня 2021 року кримінальне провадження №0000784 від 05.04.2017 року було закрито, на підставі пункту 3-1 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На переконання позивача, завдана шкода підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних коштів, відповідно до ст. 1177 ЦК України, оскільки держава в особі правоохоронних органів не виконала взятих на себе зобов`язань, передбачених Конституцією України.

Вказує, що злочином було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 1200 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.10.2021 року складає 34 125,96 грн. Крім матеріальної шкоди позивач також просить стягнути інфляційні втрати за період з 04.10.2007 року по 30.09.2021 року, які складають 2120,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.10.2021 року складає 60 300,57 грн. (а.с.1-5).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено, оскільки держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими (а.с.86-90).

На це рішення позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що кримінальне правопорушення було вчинено щодо неповнолітньої особи, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Крім того, по даній справі були відомі імена п`яти підозрюваних, а отже підстав для закриття провадження не було. У зв`язку з цим апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити в повному обсязі (а.с.96-100).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представники Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Державного казначейства України проти апеляційної скарги заперечили та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 03 жовтня 2007 року дізнавачем відділу дізнання Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області Огієвичем П. С. порушено кримінальну справу № 21030707 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, по факту заволодіння шахрайським шляхом грошових коштів у розмірі 1200 доларів США.

Постановою дізнавача відділу дізнання Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області Огієвича П. С. від 04 жовтня 2007 року позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим у вищезазначеній кримінальній справі.

Далі, постановою цього ж дізнавача відділу дізнання Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області від 19 листопада 2008 року кримінальну справу № 21030707 зупинено до встановлення осіб, які скоїли злочин.

Після зупинення провадження у справі, дізнання по кримінальній справі було поновлено і після проведення ряду слідчих дій знову зупинено.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 25 серпня 2021 року кримінальне провадження №0000784 від 05.04.2017 року було закрито, на підставі пункту 3-1 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На переконання позивача, йому завдана шкода, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних коштів, відповідно до ст. 1177 ЦК України, оскільки держава в особі правоохоронних органів не виконала взятих на себе зобов`язань, передбачених Конституцією України.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 уже звертався з подібними позовами про стягнення шкоди, завданої злочином.

Так, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України було відмовлено через не доведеність позовних вимог та пред`явлення позову не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України знову було відмовлено, оскільки не доведено його право як потерпілого від злочину на відповідне відшкодування та через пред`явлення вимог не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Далі, ОСОБА_1 знову звернувся з подібним позовом, на цей раз до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 квітня 2017 року в задоволенні цього позову також було відмовлено через недоведеність позовних вимог та у зв`язку з тим, що чинне законодавство не передбачає можливості відшкодування шкоди до закінчення розслідування чи закриття кримінального провадження.

Отже, з вказаного слідує, що хоча позивач ОСОБА_1 уже й звертався з подібними позовами, ці позови були пред`явлені або до не належного відповідача, або були передчасними.

Наразі, позивач ОСОБА_1 знову звернувся із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Позивач просить відшкодувати шкоду на підставі статті 1177 ЦК України, оскільки вважає, що держава в особі правоохоронних органів не виконала взятих на себе зобов`язань, передбачених Конституцією України.

Вказує, що злочином було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 1200 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.10.2021 року складає 34 125,96 грн. Крім матеріальної шкоди позивач також просить стягнути інфляційні втрати за період з 04.10.2007 року по 30.09.2021 року, які складають 2120,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.10.2021 року складає 60 300,57 грн.

З цього приводу, колегія суддів констатує наступне. Відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з частиною першою статті 1207 цього Кодексу шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Європейський суд з прав людини, дослідивши приписи статті 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та статті 1207 цього Кодексу, у справах за заявами N 54904/08 і N 3958/13 (поданими потерпілими - фізичними особами, яким держава не компенсувала шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення) вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Тому Європейський суд з прав людини відзначив, що право на відшкодування державою потерпілим унаслідок кримінального правопорушення ніколи не було безумовним. Оскільки заявники не мали чітко встановленого в законі права вимоги для цілей, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вони не могли стверджувати, що мали легітимне очікування на отримання будь-яких конкретних сум від держави. З огляду на це Європейський суд з прав людини визнав скарги заявників на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції несумісними з положеннями Конвенції ratione materiae.

Таким чином, з вказаного слідує, що право на відшкодування державою шкоди, завданої потерпілому унаслідок кримінального правопорушення, не є безумовним. У даному випадку ця шкода не пов`язана з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілої особи.

Так само позивач не претендує на відшкодування шкоди на підставі надмірної тривалості кримінального розслідування. Доказів протиправності дій посадових осіб під час досудового розслідування у кримінальному провадженні чи вчинення посадовими особами процесуальних дій, які б обмежували права позивача, останнім не надано, а судом не встановлено.

За цих обставин суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначився з характером правовідносин та прийшов до висновку, що держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді