Провадження № 2/484/610/22
Справа № 757/59/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2022 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Шикері І.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2022 до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з Печерського районного суду м. Києва, за підсудністю, надійшла цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 61995,35 грн. та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позову зазначається, що 20.10.2015 між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-5003-13-00119, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Сітроен», д/н НОМЕР_1 . 13.10.2016 в м. Києві сталася ДТП за участі автомобіля «Сітроен д/н НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 та автомобіля «Ніссан», НОМЕР_2 , яким керувала водій ОСОБА_1 . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2017 відповідачку було визнано винною у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, а відповідно до Постанови Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2017, вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачкою та ОСОБА_2 ПДР України, тобто було встановлено обопільну вину. 22.11.2016 ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. Позивачем було складено страховий акт та розрахунок. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 2010 від 27.10.2016, складеного ТОВ «Асистанська компанія «Українська служба допомоги», ремонтної калькуляції та умов Договору страхування, розмір страхового відшкодування склав 223990,66 грн., яке ПрАТ «СК «Українська страхова група» було відшкодовано ОСОБА_2 . На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПАТ «НАСК» Оранта» за полісом №АЕ/6515587. Позивач звернувся до ПАТ «НАСК» Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу та ПАТ «НАСК» Оранта» в межах ліміту було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 50000 грн. Посилаючись на те, що відповідачка добровільно не відшкодувала позивачу завдану шкоду, просили стягнути з відповідачки на користь позивача шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 61995,35 грн.

На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 04.04.2022 було відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04.05.2022 на 09.30 год.

Ухвалою суду від 04.05.2022 розгляд справи було відкладено на 23.05.2022 на 09.30 год.,для надання позивачу можливості подання відповіді на відзив.

02.05.2022 від відповідачки на адресу суду надійшов відзив у якому остання заперечуючи проти позову вказала, що позивачем не надано жодних документів за якими повинно було розраховуватись страхове відшкодування та регресні вимоги. Ринкова оцінка залишків транспортного засобу при розрахунку відшкодування шкоди страховою компанією не проводилась, що суперечить вимогам законодавства та договору страхування. Призначена у цій справі експертиза дійсної вартості транспортного засобу проведена не була, оскільки позивачем не були надані відповідні матеріали, що унеможливило її здійснення. Тобто, на думку відповідачки, позовні вимоги позивача сформовано на документах, які не мають жодного відношення до страхової справи. Крім того, не маючи висновку експерта та усіх необхідних документів, вважає, що позивач неправомірно обрахував і розмір завданої шкоди. Також зауважила, що страхова сума має бути обрахована виключно в межах вартості майна на дату укладання договору, а саме 140000 грн. Вважає, що ступінь вини ОСОБА_2 має становити 80%, ступінь її вини 20%, а розрахунок шкоди не може базуватись на співвідношенні 50/50. З врахуванням наведеного, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.10.2016 о 15 год. 10 хв. в м. Києві на перехресті вул. Боженка, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Ніссан», НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала переваги у русі та здійснила зіткнення з автомобілем «Citroen C4», д/н НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.3б, 16.11, вимоги знаку 2.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2017, ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито, на підставі ст. 38 КУпАП (а.с. 28).

Позивачем до позову додано постанову Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2017, роздруковану з ЄДРСР, зміст якої неможливо зрозуміти, так як дані осіб зашифровані (а.с.29).

Разом з тим, у позові позивач вказав і таке не заперечувалось відповідачкою, що відповідно до Постанови Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2017, вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення ПДР України як відповідачкою, так і ОСОБА_2 , тобто було встановлено обопільну вину учасників ДТП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідачки у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом та не підлягає доказуванню.

Згідно позову, цивільно - правова відповідальність відповідачки ОСОБА_1 була застрахована, поліс СК «Оранта» № АЕ/6515587, і згідно даного полісу, ПАТ «НАСК» Оранта» в межах ліміту ПрАТ «СК «Українська страхова група», було здійснено виплату страхового відшкодування, в розмірі 50000 грн.

21.10.2013 між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-5003-13-00119 (а.с.7).

З метою отримання відшкодування збитків, які завдані внаслідок ДТП автомобілю «Citroen C4», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» з повідомленням про дорожньо-транспорту пригоду та відповідною заявою (а.с.21-24).

Відповідно до Звіту № 2010, складеного 27.10.2016 ТОВ «Асистанська компанія» Українська служба допомоги», вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Citroen C4», д/н НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, без урахування величини втрати товарної вартості та з урахуванням розцінок спеціалізованого СТО складає 226940 грн. 20 коп. (а.с.31-55).

01.12.2016 ОСОБА_2 було перераховано вказану суму страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 22536 (а.с.59).

07.02.2018 ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулася до відповідачки з регресною вимогою про необхідність відшкодування заборгованості, в сумі 173990,66 грн., за вирахуванням 50000 грн., які були відшкодовані НАСК «Оранта» (а.с.60).

Проте, у своїй заяві-відповіді на регресну вимогу відповідачка повідомила, що незгодна із дійсною вартістю транспортного засобу, зазначала про завищену вартість відновлюваного ремонту, безпідставний розрахунок страхової суми та сфальшованість вартості залишків транспортного засобу після страхового випадку (а.с.61-63).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

Відповідно до ст.ст.3, 5 Закону, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом статей 9, 22, 35, 36 Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП, за участю забезпеченого транспортного засобу.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що, у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на статтю 1194 ЦК України, якою встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вказано у висновку про правильне застосування норм права Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відзиві відповідачка ОСОБА_1 заперечувала щодо дійсної вартості транспортного засобу автомобіля «Citroen C4», д/н НОМЕР_1 , зазначала про завищену вартість відновлюваного ремонту, безпідставний розрахунок страхової суми та сфальшованість вартості залишків транспортного засобу після страхового випадку.

Зазначені доводи відповідачки не були спростовані позивачем, до позову позивачем не надано висновку експерта про вартістьматеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля марки Citroen C4, номерний знак НОМЕР_1 , після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.10.2016 року.

До того ж, суд критично оцінює наданий позивачем Звіт № 2010, складений 27.10.2016 ТОВ «Асистанська компанія» Українська служба допомоги», у зв`язку із відсутністю у ньому усіх вихідних даних, на які є посилання у цьому Звіті. До того ж, у ньому відсутні документи, які б підтверджували те, що було проведено саме такий об`єм робіт, який зазначений у калькуляції.

Таким чином, позивачем не надано належних та достатніх доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

В силу ст. 141 ЦПК України, понесені Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору, в сумі 1762 грн. - покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група».

Керуючись ст.ст.4, 12, 81, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», місцезнаходження якого: 03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд 32, літ. А, , адреса електронної пошти: ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_1 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Відмовити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» у стягненні з ОСОБА_1 шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 61995,35 грн.

Понесені Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» судові витрати, які складаються із витрат по сплті судового збору, в сумі 1762 грн. - покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група».

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 25.05.2022.

С У Д Д Я: І.А. Шикеря