Справа № 132/3223/21
Провадження № 22-ц/801/1931/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 рокуСправа № 132/3223/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області у складі судді Сєліна Є. В. від 23 травня 2022 року,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі» ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») на її користь 180000 грн 00 к. страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого.

В обґрунтовування вимог позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно в 00 год 28 хв. на автомобільній дорозі М-21 в межах міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Renault Trafic», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого він загинув від отриманих травм.

За даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000377, заведеному ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою слідчого слідчого відділення Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області) старшого лейтенанта поліції Сарата А. О. від 29 вересня 2020 року кримінальне провадження № 0000377, заведене ІНФОРМАЦІЯ_2, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», у зв`язку із чим, остання як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдача шкоди. Особою, яка має право на отримання страхового відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 є мати загиблого ОСОБА_1 .

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 180000 грн 00 к.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_1 перебувала на його утриманні, тому відповідно до статей 1187, 1200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 6, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон № 1961-IV) має право на страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника.

В апеляційній скарзі ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило рішення скасувати і ухвалити нове - про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що ОСОБА_1 , як непрацездатна особа, мала дохід (пенсію), що перевищував встановлений законом прожитковий мінімум на місяць, а тому, в розумінні положень чинного законодавства, вона не вважалася такою, що потребувала матеріальної допомоги, а отже не набула права на утримання від ОСОБА_1 . Крім того дохід у ОСОБА_1 був значно нижчий, чим дохід у ОСОБА_1 , а відтак він не міг систематично, постійно та повністю утримувати матір.

Представниця ОСОБА_1 - адвокат Ієговська А. О. подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи та норм матеріального права, якими регулюються правовідносини сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно 00 год 28 хв. на автомобільній дорозі М-21 в межах міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області відбулась ДТП, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Renault Trafic», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого він загинув від отриманих травм.

За даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000377, заведеному ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Сарата А. О. від 29 вересня 2020 року кримінальне провадження № 0000377, заведене ІНФОРМАЦІЯ_2, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Згідно з пенсійним посвідченням та довідкою відділу обслуговування громадян № 8 (сервісний центр) управління обслуговування громадян (м. Калинівка) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області) № 1280 від 02 червня 2021 року ОСОБА_1 є пенсіонеркою, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області, де отримує пенсію за віком.

Відповідно до довідки Глинського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 254 від 21 травня 2021 року ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 на час смерті був працевлаштований у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Еко-Сфера», де отримував доходи у виді заробітної плати.

Згідно з полісом № 200045820, який діяв на момент настання ДТП - ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідальність водія транспортного засобу марки «Renault Trafic», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », застрахована ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було повідомлене про ДТП, у зв`язку з настанням якої, подано заяву на виплату страхового відшкодування.

Листом від 05 липня 2021 року № 6674 ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило ОСОБА_1 про те, що для відшкодування витрат по утриманню, потрібно надати документи, передбачені статтями 24 - 25, 35 Закону № 1961-IV.

Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

В абзаці 1 пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Закон № 1961-IV спрямований на регулювання відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 цього Закону визначено поняття страхового випадку, яким є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1. статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV установлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Такий правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини перша 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 є пенсіонеркою, яка проживала однією сім`єю із сином і до його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на його утриманні, що підтверджується довідкою Глинського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 254 від 21 травня 2021 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про відшкодування шкоди відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV, суд першої інстанції врахував вказані норми матеріального права, надав належну оцінку поданим доказам та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком та непрацездатною особою, а отже мала право на утримання від загиблого сина і це дає їй право на отримання відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого.

При цьому суд правильно зазначив, що саме по собі отримання ОСОБА_1 пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі.

Доводи апеляційної скарги про те, що дохід у ОСОБА_1 був значно нижчий, чим дохід у ОСОБА_1 , а відтак він не міг систематично, постійно та повністю утримувати матір, є безпідставними та не спростовують поданої позивачкою довідки щодо її перебування на утриманні сина, а також не спростовують обов`язку утримання сином його матері в силу статті 202 СК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т.М. Шемета