Номер провадження: 22-ц/813/4547/22
Справа № 496/2559/21
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року представник АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи це тим, що відповідач звернувся до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 30.01.2020 року, згідно з якою отримав кредитний ліміт на картковий рахунок. Заявою відповідач підтвердив, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. У зв`язку з тим, що відповідач умов договору не дотримується, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 03.04.2021 року становить 76 043,15 грн. та складається з тіла кредиту у розмірі 65 113,13 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 10 930,02 грн.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25 серпня 2021 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 000 грн. В решті вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 серпня 2021 року в частині незадоволених вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення суду оскаржується лише в частині відмови у стягненні тіла кредиту у розмірі 50 113,13 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 10 930,02 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується і тому в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи у позові Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині тіла кредиту, що перевищує 15 000 грн. та процентів у розмірі 10 930,02 грн. за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог в цій частині.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що: 30.01.2020 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 15 000 грн.

До анкети-заяви банк додав розрахунок заборгованості, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» про умови кредитування, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, в тому числі і Витяг щодо тарифів користування кредитною картою «Зелена», а також виписку про рух коштів по картковому рахунку.

За розрахунком банку, заборгованість відповідача по кредиту станом на 03.04.2021 року становить 76 043,15 грн. та складається з тіла кредиту у розмірі 65 113,13 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 10 930,02 грн.

Розглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався напаспорт споживчого кредиту за прогамою «Кредитна картка» про умови кредитування, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, в тому числі і Витяг щодо тарифів користування кредитною картою «Зелена», як невід`ємні частини спірного договору.

У Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» зазначена інформація щодо суми ліміту кредитування в залежності від типу кредитної картки, розміру процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки та розміру штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань тощо.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитної карти «Зелена» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, сплату комісії, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено строк користування кредитом, який становить 20 років та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у тому розмірі і порядку нарахування, про які зазначає Банк.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача можуть змінювати Банком, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Зелена» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» з огляду на відсутність підпису відповідача не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів зазначає, що визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо відсутності правових підстав для врахування паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Витягу Тарифів обслуговування кредитної карти «Зелена» та Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, як складової частини кредитного договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ «Акцент-Банк» дотримало вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, проценти від суми неповернутого в строк з посиланням на паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Зелена», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» вказувало, що суд першої інстанцій безпідставно не взяв до уваги при визначенні розміру заборгованості паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яка підписаний відповідачем і містить інформацію щодо суми ліміту кредитування в залежності від типу кредитної картки, розміру процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки та розміру штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань тощо.

З матеріалів справи вбачається, що у паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», зазначена інформація щодо суми ліміту кредитування в залежності від типу кредитної картки, розміру процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки та розміру штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, тощо (а. с.6 (зворотній бік) та 7).

Копія примірнику паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яка додана до позову АТ «Акцент-Банк», не містить підпису ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом у розмірі 10 930,02 грн., з посиланням на неузгодженість таких умов сторонами у зв`язку з не підписанням відповідачем паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» про умови кредитування, Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, Витягу щодо тарифів користування кредитною картою «Зелена» відповідає обставинам справи та заснований на законі.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками районного суду щодо часткового задоволення вимог про стягнення кредиту, виходячи з такого.

Як вже зазначалося, Банком доведено підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також факт відкриття Банком карткового рахунку на ім`я відповідача із зарахуванням грошових коштів на цей рахунок, з якого в подальшому у період з лютого 2020 року до серпня 2021 року здійснювалося щомісячне списання грошових коштів у розмірі 6 736,50 грн. на оплату за кредитним договором «Розстрочка» № ANW0F821 від 30.01.2020 року.

Суд першої інстанції з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19 обгрунтовано не взяв до уваги паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» про умови кредитування, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, Витяг щодо тарифів користування кредитною картою «Зелена», які не містять підпису відповідача, а отже не можуть вважатися погодженими саме у тій редакції, яка додана Банком до позову, як невід`ємна частина разом із анкетою - заявою підписаною ОСОБА_1 укладеного кредитного договору.

При таких обставинах, суд першої інстанції встановивши факт переказу Банком на відкритий картковий рахунок відповідача грошових коштів і здійснення за рахунок цих коштів оплати в рахунок платежів за кредитним договором «Розстрочка» № ANW0F821, укладеного між сторонами справи за заявою відповідача, що не спростовано відповідачем, не навів достатніх мотивів відмови у вимогах Банку щодо стягнення з відповідача кредитних коштів, які фактично використані в інтересах відповідача на оплату платежів за кредитним договором «Розстрочка» № ANW0F821 від 30.01.2020 року.

В загальному розумінні Овердрафт - короткостроковий кредит, що надається банком надійному клієнту понад його залишок на поточному рахунку в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунка.

Відповідно до п. 6 ч.2 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» несанкціонований овердрафт - перевищення суми операції за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем і споживачем і не є прогнозованим за розміром і часом виникнення.

Взявши до уваги розмір встановленого Банком кредитного ліміту 15 000 грн., суд разом з тим не звернув уваги на фактичну суму кредитних коштів, яка використана в інтересах відповідача і вбачається з виписки про рух коштів на його картковому рахунку і достовірність якої не спростована відповідачем.

Не визначився суд до кінця і з правовідносинами, які склалися між сторонами стосовно розміру коштів фактично використаних в інтересах відповідача, які перевищують суму кредитного ліміту, який зазначений у довідці Банку, наданої на запит суду, приєднаної до справи і взятої до уваги районним судом при прийнятті рішення про часткове задоволення вимог про стягнення тіла кредиту саме в межах кредитного ліміту без надання правової оцінки фактичному перевищенню використаних фактично кредитних коштів розміру кредитного ліміту в контексті п. 6 ч.2 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» .

Неповне встановлення судом всіх обставин, які склалися між сторонами та підлягали встановленню, не надання належної правової оцінки доказам в їх сукупності, призвели до помилкового рішення щодо часткового задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 15 000 грн. та відмови у решті вимог про стягнення тіла кредиту у розмірі 50 113,13 грн.

Як вже зазначалося, відповідачем не спростовано достовірність виписки руху коштів по картковому рахунку відповідача щодо розміру фактично використаних у власних інтересах грошових коштів Банку, а також правильність представленого Банком розрахунку заборгованості.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та стягнення кредиту у розмірі 65 113,13 грн. з підстав та обгрунтувань, які викладені в цій постанові апеляційного суду. В іншій частині щодо заборгованості за процентами 10 930,02 грн. рішення суду слід залишити без змін.

Внаслідок апеляційного перегляду ухвалено нове судове рішення про стягнення 65 113 грн. 13 коп.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вимоги були заявлені на суму 76 043,15 грн.З урахуванням перегляду апеляційним судом задоволено вимоги у загальному розмірі 65 113,13 грн., що становить 85,6 % від заявлених вимог.

При поданні до суду позову позивачем сплачено судовий збір 2 270 грн., внаслідок чого з урахуванням принципу пропорційності з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 943 грн. 12 коп.

Разом з тим апелянтом-позивачем оспорювалося рішення суду лише в частині не задоволених вимог щодо тіла кредиту 50 113,13 грн. та процентів 10 930,02 грн., а всього 61 043,15 грн., що становить 80,2 % від заявлених вимог.

Тому судовий збір за подання апеляційної скарги, який підлягав сплаті становить: 2 270*1,5*80,2%= 2 730 грн. 81 коп.

З урахуванням того, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції в частині фактично оскаржених майнових вимог на суму 61 043,15 грн. задоволено вимог 50 113,13 грн., що становить 82 %, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 239 грн. 26 коп.судового збору.

Решта судового збору, як зайве сплачена може бути повернута за заявою платника судового збору в порядку Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 серпня 2021 року- змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 65 113 грн. 13 коп., в тому числі: 65 113 грн. 13 коп. заборгованість за кредитом.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1 943 грн. 12 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 730 грн. 81 коп., а всього стягнути 4 673 грн. 93 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків передбачених частиною 3 статті ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено:16.05.2022 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В.Князюк

С.О. Погорєлова

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Постанова Одеського апеляційного суду від 16.05.2022 року

набрала законної сили 16.05.2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду ________ О.М. Таварткіладзе

Помічник судді _____________ Н.С. Корба

Дата засвідчення: 16.05.2022 року