ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1919/22 Справа № 212/6877/20 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П.,Остапенко В.О.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

відповідач: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз",

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року, яке ухвалене суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 червня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (надалі - АТ «ОГС «Криворіжгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (надалі - ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут») про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.633,634,641,642 Цивільного кодексу Українина невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) направляє споживачеві інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплату рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору вважають щомісячне споживання ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Позивачі зазначали, що права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави та що предметом цього спору є однорідні права та обов`язки.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV Ціна, порядок обліку та оплати природного газу , розділом V Права та обов`язки споживача та розділом VІ Права і обов`язки постачальника . Зміст Типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015року №2500 передбачає, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.

Вказують, що сумлінно виконуючи всі умови даного договору, споживачі регулярно оплачували послуги за договором в терміни, визначені в рахунках. Жодної заборгованості не мають.

В листопаді 2016 року Споживачам стало відомо, що для них АТ Криворіжгаз з односторонньому порядку в період з 01.10.2016 року по теперішній час нараховує в об`ємі використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу.

Відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму спожитого газу за об`єктом побутових споживачів будинку, які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу, визначається за нормами споживання.

Таким чином, згідно із Законом України Про забезпечення комерційного обліку природного газу , Кодексу ГРС, Типового договору, побутовим споживачам - побутовим споживачам природного газу, що проживають в будинку, які не забезпечені приладами обліку газу, для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по їх квартирах, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючі стіни даних квартир, AT Криворіжгаз (Оператор ГРМ) повинно встановити квартирні лічильники газу, а в разі відмови від встановлення квартирних лічильників газу припинити газопостачання.

Оскільки позивачі як побутові споживачі за договором розподілу природного газу не забезпечені індивідуальними лічильниками газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС.

Отже, дії AT Криворіжгаз щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , оскільки такі дії вчиненні з порушенням положень Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу , Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності відносно будинку не складався, а тому точка обліку була невизначена. За таких обставин, не маючи точки обліку, тобто вихідних даних для розрахунку проекту, працівники АТ Криворіжгаз не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку.

Дані дії АТ Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз позивачі вважають незаконними, у зв`язку з чим просили суд визнати незаконними дії по встановленню загальнобудинкового вузла обліку газу на будинку, зобов`язати демонтувати загальнобудинковий вузол обліку газу, визнати неказонним режим нарахування об`ємів споживання природного газу, зобов`язати відповідача поновити режим нарахування природного газу, визнання права споживачів на забезпечення та встановлення споживачам в квартирах індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів. Також, просили зобов`язати забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз , також, відповідно до ст. 6 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу зобов`язати відповідача за свій рахунок у термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в їхніх квартирах індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_2 .

У визнанні незаконним встановлений Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , відмовлено.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з 01.11.2016 року поновити для побутових споживачів природного газу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, відмовлено.

Визнано право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за побутовими споживачами природного газу ОСОБА_16 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Визнано, що Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу», зобов`язано було за свій рахунок в строк до 01.01.2023 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір в розмірі 35313 гривень 60 копійок.

В апеляційній скарзі позивачі просять частково скасувати рішення суду та постановити в цій частині нове рішення про зобов`язання відповідача демонтувати загальнобудинковий вузол обліку газу в будинку АДРЕСА_1 , визнати незаконним встановлений АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу позивачів по справі; зобов`язати відповідача з 01.10.2016 року поновити для побутових споживачів природного газу позивачів по справі, режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, в інших частинах рішення суду залишити без змін .

В мотивування доводів апеляційної скарги позивачі зауважують, що нарахування АТ «ОГМ «Криворіжгаз» плати за спожитий газ, згідно показань незаконно встановленого загальнобудинкового прибору обліку газу є незаконним.

Вважають, що позиція відповідача про те, що запровадження у побутових споживачів природного газу обліку газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу є дискримінаційною, оскільки вони, на відміну від споживачів, які вже забезпечені індивідуальними приборами обліку газу, вимушені сплачувати за газ, який насправді не використовувався ними, посилаючись на Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі № 214/5776/17 та від 08.10.2020 року у справі № 212/6606/17.

В апеляційній скарзі представник АТ «ОГС «Криворіжгаз» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Так, відповідач вказує, що на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»відповідачем було встановлено загальнобудинковий лічильник газу встановлений на будинок АДРЕСА_1 за кошти АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз». Згідно розділу І Плану розвитку на 2016 -2025 роки передбачено встановлення загальнобудинкового вузла обліку за адресою позивачів з урахуванням економічних та технічних чинників, АТ «Криворіжгаз» не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку гадорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016- 2025 роки. Зазначає, що до АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» правомірно встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу згідно вимог Законодавства України, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин.

Зазначає, що 05.03.2021 року Верховною Радою України прийнято ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу (щодо перегляду термінів встановлення споживачам лічильників природного газу) від 05.11.2020 року № 4248-1, відповідно до якого у статті 6 внесено такі зміни: в абзаці четвертому підпункту «а» пункту 1 частини першої слова та цифри «1 січня 2021» замінити словами та цифрами « 01 січня 2021»; в абзаці четвертому підпункту «а» пункту 2 частини першої слова та цифри «01 січня 2021» замінити словами та цифрами «01 січня 2023».

28.03.2021 року Закон від 05.11.2020 року № 4248-1 набрав чинності, а прийняття рішення судом першої інстанції про права та обов`язки позивачів на майбутнє є неприпустимим, та таким, що не підлягає задоволенню. Вимоги позивачів захистити права, факту порушення яких, на момент подання позову, судом не встановлено, а також права, щодо яких невідомо чи відбудеться таке порушення у майбутньому, не є належним способом захисту.

Також скаржник зазначає, що позивачі безпосередньо не звертались до АТ «ОГС «Криворіжгаз» із заявами про встановлення у квартирах позивачів індивідуальних лічильників газу та не отримували такої відмови від відповідача після 28.03.2021 року, тобто після набрання чинності змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», щодо перегляду термінів встановлення споживачам лічильників природного газу.

Не встановлення у квартирах позивачів індивідуальних лічильників газу не свідчить про порушення такого права , оскільки ЗУ«Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено граничний строк встановлення газорозподільними підприємствами лічильників газу для населення до 01 січня 2023 року.

АТ «ОГС «Криворіжгаз» вважає, що обраний позивачами спосіб захисту щодо визнання того, що відповідач, відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язаний за власний рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальні газові лічильники не передбачений ч.1 ст. 16 ЦК України.

Також судом першої інстанції не розглянуто клопотання відповідача АТ «ОГС «Криворіжгаз» щодо застосування строку позовної давності

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

16 травня 2022 року на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення відповідача АТ «ОГС «Криворіжгаз» по даній справі, в яких відповідач наголошує на тому, що 26.10.2021 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу №212/5836/17 за колективним позовом мешканців багатоквартирного будинку до АТ «Криворіжгаз» про визнання незаконним встановлений режим нарахування природного газу згідно з показаннями загальобудинового прибору обліку газу та зобов`язання здійснити перерахунок, у зв`язку з чим і надаються пояснення.

При цьому, АТ «ОГС «Криворіжгаз» вказує на те, що відповідно до приписів ч.2 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкових приладів обліку природного газу не було врегульовано на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативноправовими актами. Вказує, що у даній справі обставини справи кардинально відрізняються від обставин справи №212/6877/20, зазначаючи, що з метою урегулювання відносин щодо експлуатації загальнобудинкового вузла обліку природного газу, АТ «Криворіжгаз» направляло на адресу ОСББ «Заріччя,45» акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між АТ «Криворіжгаз» та ОСББ «Заріччя,45» і таким чином відповідач при встановленні на будинку позивачів загальнобудинкового лічильника газу за адресою: АДРЕСА_2 , зі своєї сторони виконало вимоги чинного законодавства щодо встановлення та введення в експлуатацію загальнобудинкового лічильника газу.

Щодо позовних вимог позивачів про зобов`язання з жовтня 2016 року поновити позивачам режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу, то звертає увагу суду на окрему думку суддів: Пількова К.М., Власова Ю.Л., Гриціва М.І., Прокопенка О.Б., Ткача І.В., висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №212/5836/17, які дійшли висновку про те, що у Великої Палати Верховного Суду не було підстав для скасування прийнятих у справі судових рішень та прийняття нового рішення в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача поновити позивачам режим нарахування природного газу за період з 01.05.2017 і до 07.02.2019 відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою №203; з 08.02.2019 і до 06.03.2019 відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою №63; з 07.03.2019 (і до затвердження нових норм) відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою №143. В цій частині рішення суддів першої і апеляційної інстанцій підлягали залишенню без змін. (вимога про зобов`язання поновити певні умови нарахування у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутися, однак само по собі ефективним способом захисту не є.

Окрім того, відповідач зазначає, що у будинку позивачів загальнобудинковий лічильник газу був встановлений та опломбований 29.03.2017 року, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання незаконним встановлення загальнобудинокового лічильника обліку газу на дом споживачів, подано з порушенням строку позовної давності.

Також відповідач вважає, що позовна вимога позивачів про зобов`язання встановити індивідуальні лічильники газу в строк до 1 січня 2023 року не підлягає задоволенню, оскільки ця вимога не є належним способом захисту порушеного права, оскільки на час подачі позову факт порушення права позивачів у цій частині не встановлено, а також невідомо чи відбудеться таке порушення у майбутньому.

17 травня 2022 року від відповідача АТ «ОГС «Криворіжгаз» на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що пов`язано з наявністю активний бойових дій на території України, факти обстрілів ворожими силами об`єктів транспортної та іншої інфраструктури Дніпропетровщини, Київщини та інших регіонів країни, щоденні випадки загрози ракетно-бомбових ударів, що свідчить про наявність істотної загрози для життя і здоровя представників АТ «Криворіжгаз» під час їх переміщення до приміщення суду для прийняття участі в судовому засіданні. Просить врахувати рішення Ради суддів України від 24.02.2022 року №9 та рекомендації Верховного Суду від 04.03.2022 року «Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєний стан» та здійснювати розгляд справи лише за участю представника АТ «Криворіжгаз», відклавши розгляд справи на іншу дату після закінчення воєнного стану в Україні.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи через введення воєнного стану на території України, що пов`язано з метою збереження життя учасників судового процесу, оскільки відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка на день розгляду даної справи.

На день розгляду даної справи на території Дніпропетровської області не ведеться активних бойових дій, що свідчить про те, що поточна обстановка в Дніпропетровській області є стабільною, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивачів та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «ОГС «Криворіжгаз» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року, розгляд справи призначено на 27 жовтня 2021 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року задоволено клопотання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та зупинено апеляційне провадження у даній цивільній справі до закінчення переглялу в касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду цивільної справи № 212/5836/17.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від від 14 грудня 2021 року було поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 11.30 годин 15 березня 2022 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача Мартинової Н.Ю. про відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням воєнних дій на території України та відкладено розгляд справи на 09:10 годин 17 травня 2022 року.

Згідно із ст.372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на відкладення судового засідання, призначеного на 15 березня 2022 року, саме за клопотаннями сторони відповідача, враховуючи, що на день розгляду даної справи на території Дніпропетровської області не ведеться активних бойових дій, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача.

Також 17 травня 2022 року на електронну адресу Дніпровського апеляційного суду від відповідача АТ «ОГС «Криворіжгаз» надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСББ «ЗАРІЧЧЯ,45», що поязано з тим, що АТ «Криворіжгаз» неодноразово направляло на адресу ОСББ «ЗАРІЧЧЯ,45» акт розмежування балансової належності, а також договір щодо зняття показань будинкового (загально будинкового) вузла обліку та лічильників газу, а також щодо проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку природного газу, однак жодної відповіді та заперечень не отримало. З метою належного та правильного вирішення спору просить залучити ОСББ «ЗАРІЧЧЯ,45» як третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Відповідно до положень ч.1 ст.53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Згідно до норм п.1 ч.1 ст.365 ЦПК України, суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Колегія суддів дослідивши доводи заяви відповідача АТ «Криворіжгаз», дійшла висновку про необхідність відмови у залученні ОСББ «ЗАРІЧЧЯ,45» до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки на стадії апеляційного перегляду справи таке залучення було можливе на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, тоді, як заява подана вже після відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачів підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачі по справі є або власниками, або зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з газопостачання за вказаною адресою.

Відповідно до постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Криворіжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривого Рогу (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривому Розі) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» протягом 2011-2017 років приймав від НАК «Нафтогаз України» природний газ та здійснював його постачання до будинку АДРЕСА_1 , тобто кожен із позивачів є споживачем природного газу, який постачається до їх квартир, розташованих у будинку АДРЕСА_1 .

У березні 2017 року, згідно наданої відповідачем інформації, ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», встановило на будинку АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку газу, у зв`язку з чим позивачам в односторонньому порядку, почали нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку.

Спір між сторонами виник з приводу неправомірного встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 та зміну відповідачем Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» в односторонньому порядку режиму нарахування природного газу побутовим споживачам.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів в частині визнання незаконними дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу у будинку АДРЕСА_1 , та визнання за кожним з позивачів, як за побутовими споживачами природного газу, права на забезпечення індивідуальними лічильниками газу за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами.

Дії відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам у будинку АДРЕСА_1 є незаконними та вчинені з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першоїстатті 21 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів,права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як встановлено матеріалами справи, позивачі є споживачами природного газу, а Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Колегією суддів встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуального лічильника забезпечить оплату ними саме того об`єму газу, який ними спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Доводи апеляційної скарги відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про те, що встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 виконано за кошти АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та не суперечить Законодавству України, чинного на час встановлення цього приладу обліку, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

За частиною четвертою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням.

Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 10 жовтня 2015 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що:

- ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи;

- встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку;

- власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Бадансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Отже, для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку, оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

Також, відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку.

У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.

Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.

Тобто, з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», який в односторонньому порядку, без письмової згоди споживачів позивачів у справі, встановив для багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 загальнобудинковий лічильник природного газу 29.03.2017 року, діяв з порушенням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у цивільній справі №212/5836/17, провадження № 14-11цс21.

Посилання в апеляційній скарзі позивачів про те, що в оскаржуваному рішенні взагалі не має мотивування щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про демонтування загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку АДРЕСА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Не зазначення мотивів відмови щодо позової вимоги про демонтаж загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку АДРЕСА_1 не призвело до невірного вирішення спору в цій частині, зокрема, колегія суддів вважає, що вирішення питання про демонтування загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку АДРЕСА_1 буде стосуватись законних прав та інтересів інших споживачів, які мешкають у будинку на якому встановлений спірний загальнобудинковий вузол обліку газу, відповідно до показників якого здійснюється розподіл газу.

Зважаючи на те, що позивачі не надавали згоду на встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 та не забезпечені ідвивідуальними лічильниками природного газу у їх квартирах у будинку АДРЕСА_1 , сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильнику газу для населення, у квартирі позивачів, у зв`язку з чим їх права, як споживачів, порушені та підлягають судовому захисту, і в цій частині висновки суду першої інстанції є цілком законними та обгрунтованими.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу та у який період, колегія суддів вважає за необхідне керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Вказаний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивачів щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», за свій рахунок здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників, в термін до 01.01.2023 року, оскільки на момент ухвалення рішення по даній справі відбулась зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб.

В зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що прийняття рішення судом першої інстанції про права та обов`язки сторін у справі на майбутнє є неприпустимим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним режиму нарахування об`ємів споживання природного газу, згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу та зобов`язання відповідача поновити режим нарахування природного газу до встановлених Кабінетом Міністрів України норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильником, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі належними та допустимими доказами не довели, що відповідач нараховує об`єм спожитого газу за даними загальнобудинкового прибору обліку газу.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції, з яким погодилась колегія суддів, було встановлено факт незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу на будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданих відповідачем даних, загальнобудинковий лічильник газу на будинок АДРЕСА_1 відповідачем встановлено 29.03.2017 року який введено в експлуатацію 01.04.2017 року.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України.

У Конституції України встановлено, що Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); держава забезпечує соціальну спрямованість економіки (частина четверта статті 13).

Конституційний Суд України в абз. 2 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 вказав, що «верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо».

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26.03.2011) (CDL-AD(2011)003rev) також зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути… проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (п. 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними (п. 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (п. 48).

Позивачі мають правомірні очікування стосовно законності й дійсності юридичних актів, які приймають органи публічної влади. Триваюча ситуація невизначеності сама по собі становить непропорційний тягар для особи (див mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04) § 77).

Застосування норм споживання комунальних послуг не може погіршуватися невизначеністю дії нормативних актів, яким вони затверджуються.

Отже, у разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу.

У спірний період такими постановами Кабінету Міністрів України слід вважати: постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з 01 лютого 2016 року і до 07 лютого 2019 року; постанову Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з 08 лютого 2019 року і до 06 березня 2019 року; постанову Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з 07 березня 2019 року (і до затвердження Кабінетом Міністрів України нових норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників).

Законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Зазначений висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у цивільній справі №212/5836/17, провадження № 14-11цс21.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що строк позовної давності закінчився 29.03.2020 року, тоді як з позовом до суду позивачі звернулись лише 18.09.2020 року, тобто після закінчення загального строку позовної давності, колегія суддів не бере до уваги, оскільки порушення прав позивачів, як споживачів, є триваючими, а тому вони вправі звернутись до суду за захистом своїх прав у будь-який момент.

Доводи відповідача викладені у письмових поясненнях щодо окремої думки, висловленої суддями Великої Палати Верховного Суду Пільковим К.М., Власовим Ю.Л., Грицівом М.І., Прокопенком О.Б., Ткачем І.В при розгляді справи №212/5836/17 про те, що вимога про зобов`язання поновити певні умови нарахування у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутися, однак само по собі ефективним способом захисту не є, колегія суддів не бере до уваги, оскільки рішення у зазначеній справі приймалось колегією суддів Великої Палати Верховного Суду у складі 17 суддів, з яких п`ятеро суддів висловили окрему думку в частині вирішення однієї з позовних вимог, проте окрема думка судді виноситься суддею від власного імені та не має обов`язкового значення, відповідно не породжує юридичних наслідків та не може розглядатися як джерело права, отже має лише доктринальне значення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивачів підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача - залишенню без задоволення, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачів про визнання незаконним встановлений Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу позивачів по справі, та зобов`язання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з 01.10.2016 року поновити для побутових споживачів природного газу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, скасуванню на підставі п п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Системне тлумачення статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру.

Позивачі, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнені від сплати судового збору при зверненні з даним позовом.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави та збільшує цей розмір з 35 313 гривень 60 копійок до 58 856 гривень 00 копійок., а також, зважаючи на звільнення позивачів від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави судового збору за подання позивачами апеляційної скарги, у розмірі 35 313 гривень 60 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання незаконним встановлений Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу та зобов`язання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з 01.11.2016 року поновити для побутових споживачів природного газу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Визнати незаконним встановлений Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу, згідно показань загальнобудинкового лічильника газу для побутових споживачів природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ..

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з 01 жовтня 2016 року поновити позивачам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 режим нарахування об`ємів спожитого природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» демонтувати загальнобудинковий вузол обліку газу на будинку АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» на користь держави змінити, збільшивши цей розмір з 35 313,60 гривень до 58 856 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» за подання апеляційної скарги позивачами на користь держави судовий збір у розмірі 35 313 (тридцять п`ять тисяч триста тринадцять) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: