Справа № 629/58/22
(2/199/1696/22)
26 жовтня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Маляренко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 18.09.2003 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В., реєстровий №6108.
Відповідач по справі ОСОБА_2 є дочкою від першого шлюбу ОСОБА_3 , з якою син позивача ОСОБА_4 напротязі 2007-2008 років перебував у фактичних шлюбно-сімейних стосунках без реєстрації шлюбу.
У ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_5 .
У зв`язку з невиконанням своїх батьківських обов`язків ОСОБА_3 рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.02.2012 року позбавлена батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивача ОСОБА_4 помер. На даний час, позивач є опікуном ОСОБА_5 .
Відповідно до рішення Лозівського міськрайнного суду Харківської області від 17.11.2015 року ОСОБА_3 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 ніколи не була членом його сім`ї, реєстрація відповідача у будинку була формальною та без його згоди. Відповідач ніколи не проживала у будинку, її особисті речі у домоволодінні відсутні та місце фактичного проживання невідоме.
Посилаючись на те, що відповідач у вказаному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, тому позивач просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив слухати за його відсутності, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 18.09.2003 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В., реєстровий №6108(а.с.9,10).
Відповідач ОСОБА_2 з 05.02.2008 року зареєстрована у вказаному домоволодіння, що підтверджується витягом №4773 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.12.2021 року (а.с.11), однак не проживає у вказаному будинку, що підтверджується актом від обстеження житлового приміщення 28.12.2021 року, складеним за участю мешканців сусідніх будинків та (а.с.12).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не проживає у будинку, не є членом сім`ї позивача, у зв`язку з її реєстрацією за вказаною адресою позивач змушений нести витрати по оплаті поточних платежів з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, тому суд вважає визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позивач відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягають стягненню 992 гривні 40 копійок судового збору на користь держави.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 319, 391, 405 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору на корить держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти
днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було
вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання
заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення
йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя