Справа № 466/3563/19 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/4355/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника позивачів ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 листопада 2021 року за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,-

В С Т А Н О В И В :

02.05.2019 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. У позові зазначають, що їх син ОСОБА_6 з 17.04.2014 перебував у шлюбі із ОСОБА_2 . В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7 . Однак, шлюбні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 припинилися на початку 2017 року, а з 26.09.2017 шлюб між ними розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/5294/17. Попри те, що на розгляді в Шевченківському районному суді м. Львова перебуває справа №466/5390/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, станом на момент подання цього позову дитина ОСОБА_7 фактично проживає з відповідачкою ОСОБА_2 , яка чинить перешкоди позивачам у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_7 . Попередні спроби налагодити контакт з відповідачкою та погодити графік спілкування з внуком залишилися безрезультатними. Позивачі не мають можливості звернутися в орган опіки та піклування безпосередньо для встановлення способів участі у вихованні внука, оскільки відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування має право визначати способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Тобто, в такому порядку може визначатися тільки спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною, а не його родичів (бабусі, дідуся). Спосіб участі інших родичів у спілкуванні з дитиною визначається виключно судом. Просять суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перешкод у спілкуванні з внуком ОСОБА_7 та встановити способи участі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вихованні малолітнього ОСОБА_7 шляхом встановлення перебування дитини з дідусем та бабусею щотижнево у їхньому домі за адресою: АДРЕСА_1 з 18.00 години п`ятниці по 18.00 годину неділі з обов`язком забирати дитину та повертати її за адресою: АДРЕСА_2 (місце проживання відповідачки).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01 листопада 2021 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задоволено частково.

Вирішено встановити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 порядок спілкування та участі у вихованні онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом перебування онука з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за місцем їх проживання АДРЕСА_3 в першу і третю суботи щомісяця з 14.00 год. по 18.00 год. (без присутності матері ОСОБА_2 ) та другу і четверту неділю щомісяця з 10.00 год. до 14.00 год. (без присутності матері ОСОБА_2 ).

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перешкод у спілкуванні та зустрічах з онуком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до встановленого судом графіку.

В іншій частині позову - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 .

Вважає рішення суду незаконним. Вважає, що судом першої інстанції при розгляді даної справи не було враховано вік дитини та встановлено графік зустрічей, який порушує його режим, від нормального, звичайного для дитини середовища. Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано чи такі зустрічі будуть відповідати інтересам дитини, оскільки в сім`ї також проживає інша дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні якого дідусь та бабуся не виявили бажання брати участь. Вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення, не враховано бажання самої дитини. Окрім того, зазначає, що позивачами не додано доказів на підтвердження позовних вимог щодо чинення перешкод у спілкуванні з онуком, та заходів, які вони застосовували щодо побачення та спілкування з онуками.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 листопада 2021 рокута ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

28 квітня 2022 року від представника органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надійшло клопотання, у якому просить судовий розгляд проводити за його відсутності, при вирішенні спору ухвалити рішення на користь дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабусею, дідусем та онуком, надаючи оцінку висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 20.09.2021 року щодо визначення участі дідуся ОСОБА_4 та бабусі ОСОБА_5 у спілкуванні з онуком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доводам позивачів в цій частині, дійшов до висновку що такий спосіб участі бабусі та дідуся у вихованні онука та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як бабусі та дідуся, так і онука, а також є достатнім для забезпечення участі діда та баби у процесі виховання онука.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Так, судом встановлено, що син позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 з 17.04.2014р. перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . Цей шлюб розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 26.09.2017р., як набрало законної сили 09.10.2017 р.

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.12.2014 року (а.с.52).

Також встановлено, що дитина проживає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 (особняк) без реєстрації. Це підтверджується актом фактичного проживання, складеним ЛКП «Варшавське-407» 27.08.2017 р., і не заперечується учасниками справи (а.с.55).

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є бабою та дідом онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані і проживають за адресою АДРЕСА_3 (особняк), що стверджується паспортними даними про їх реєстрацію.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Суд вважає, що особисті стосунки між батьками дитини та їх родичами не повинні ставати на заваді і перешкоджати можливості дитини реалізовувати своє право на спілкування з родинами обох батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідноіз частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ щодо розв`язання спору відносно участі у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 308/9575/18 (провадження № 61-5102св20) вказано, що: «системний аналіз норм Сімейного Кодексу України дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18) вказано, що: «на рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`яодного з батьків, зловживання ним алкогольними напоямиабо наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Суд першої інстанції під час розгляду справи на вказані норми законодавства уваги не звернув та ухвалив судове рішення щодо визначення участі діда у вихованні дитини та визначення йому часу для спілкування, не отримавши письмового висновку органу опіки та піклування, який у цій категорії справ є обов`язковим, незважаючи на заяву позивача про необхідність витребувати висновок органу опіки та піклування».

Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо встановлення способів участі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 № НОМЕР_2 від 20.09.2021р., витребуваного судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 тривалий час не мали можливості спілкуватися з онуком, оскільки матір`ю дитини чиняться їм перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_9 . Матір дитини ОСОБА_10 на засіданні комісії пояснила, що не заперечує щодо зустрічей її сина ОСОБА_7 , 2014 року народження з бабою та дідом, однак вважає, що дані зустрічі повинні відбуватися у її присутності та за бажанням дитини. Також зазначила, що можливим днем для зустрічі є субота після обіду.

Враховуючи викладене та пропозиції позивачів та відповідача, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради рекомендує визначити способи участі позивачів у вихованні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: перша та третя субота з 14.00 год. до 18.00 год. та друга і четверта неділя з 10.00 год. до 14.00 год. (без присутності матері).

Суд першої інстанції, дійшов висновків, що доводи позивачів про те, що відповідачкою їм чиняться перешкоди у вільному спілкуванні та у вихованні онука є обгрунтованими та доведеними.

При цьому суд першої інстанції вірно вказав, що при розгляді позовних вимог про визначення порядку участі діда та баби у вихованні дитини та часу і способів їх спілкування є обов`язковим наявність письмового висновку органів опіки та піклування.

Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між дідом (бабою) та онуком, той факт, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі та дідуся з онуком та надаючи оцінку Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність визначення порядку участі та у вихованні внука вказаних осіб.

Врахувавши інтереси дитини, її вік, фізіологічні особливості, звичний розпорядок дня, стан здоров`я та психоемоційний стан, а також стан здоров`я поведінку та емоційний стан позивачів, їх можливість забезпечити онука належними умовами перебування, відсутність доказів негативного впливу бабусі та дідуся на нього та вважаючи, що присутність обох сторін під час зустрічей позивачів з дитиною не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на неприязні стосунки сторін у справі, суд першої інстанції, з урахуванням права баби та діда на спілкування з їх онуком, визначив порядок і спосіб участі позивачів у вихованні онука, з яким колегія суддів погоджується.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції при розгляді даної справи не було враховано вік дитини та встановлено графік зустрічей, який порушує його режим, від нормального, звичайного для дитини середовища, оскільки висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, такими, що узгоджуються з положеннями статей 159, 257, 263 СК України, адже тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем є важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року).

Водночас колегія суддів зауважує, що наявність конфлікту та неприязні відносин між відповідачкою та позивачами не є підставою для обмеження прав останніх на спілкування з онуком.

Доводи апеляційної скарги, що зустрічі діда та баби з онуком негативно впливають на його емоційний колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачі мають негативний вплив на онука та доказів того, що окреме спілкування позивачів з дитиною без матері може негативно вплинути на його психологічний та фізичний стан, а тому такі посилання в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 листопада 2021 року - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 травня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник