Справа № 451/218/21
Провадження №2/157/28/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря судового засідання Данилюк Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просить стягнути з відповідачки грошову компенсацію 1/2 частини вартості придбаного за час шлюбу автомобіля марки «Рено» моделі «Меґан» у сумі 137 641 гривня.

Позов обґрунтовано тим, що 10 жовтня 2019 року в Гуто-Боровенській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою. На цей час сторони проживають окремо, мають намір розлучитися, відповідачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Позивач зазначає, що за час спільного проживання та перебування в шлюбі з відповідачкою вони в 2020 році придбали автомобіль марки «Рено» моделі «Меґан», 2012 року випуску. За інформацією Територіального сервісного центру №0743 від 19 січня 2021 року відповідачка відчужила вказаний вище автомобіль своїй матері ОСОБА_5 з метою виключення його з майна, що підлягає поділу між подружжям.

Пунктом 3.1 вказаного вище договору купівлі-продажу передбачено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 275282 гривні.

На цей час сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного автомобіля як спільного майна, відповідачка не бажає відшкодувати позивачу 1/2 частину вартості автомобіля, який відчужено без його згоди.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля марки «Рено» моделі «Меґан», 2012 року випуску, який перебуває на обліку в територіальному сервісному центрі №0743 м. Каменя-Каширського, в розмірі 137641 грн, а також стягнути з відповідачки судові витрати по справі в розмірі 1367 гривень 41 копійка.

У відзиві на позов відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. Вказала, що спірний автомобіль був придбаний нею за особисті кошти у ОСОБА_6 ще в серпні 2019 року, а шлюб між нею та позивачем укладений 10 жовтня 2019 року. У зв`язку з цим згаданий автомобіль не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, ОСОБА_3 незгідна з ціною автомобіля, вказаною у позовній заяві 275282 грн, оскільки така вартість зазначена в договорі купівлі-продажу 0743/2021/2371325 адміністратором сервісного центру, а в дійсності він був проданий нею за 30000 грн і по спливу річного терміну з моменту його купівлі не міг зрости у вартості на 129257 грн 70 к. Посилаючись на викладене, просить відмовити в задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що викладені відповідачкою у відзиві заперечення й обставини, на яких вони ґрунтуються, не відповідають дійсності. Зокрема, перед оформленням цієї позовної заяви позивач з метою визначення розміру судового збору замовив оцінку вартості спірного автомобіля. Зі звіту про оцінку, складеного 11 січня 2021 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , вбачається, що ринкова вартість автомобіля марки «Renault» моделі «Megane», 2012 року випуску, VIN-номер кузова НОМЕР_1 , червоного кольору, становить 200000 грн. Крім того, в історії продажу автомобілів на інтернетресурсі «Auto.Ria» було знайдено інформацію про продаж вказаного автомобіля, згідно з якою вказаний транспортний засіб з відміткою «Продано» від 08 січня 2021 року продавався за ціною 215992 грн. Посилання відповідача на те, що ціна транспортного засобу 275282 грн у договорі купівлі-продажу №0743/2021/2371325 від 05 січня 2021 року була вказана адміністратором сервісного центу та не відповідає дійсності не заслуговує на увагу, оскільки вказаний договір є двостороннім, а адміністратор лише здійснив перевірку відповідності інформації та не є стороною договору, яка може визначати його умови, в тому числі ціну автомобіля. У зв`язку з цим позивач вважає, що вартість автомобіля, яка ним заявлена, є достовірною, обґрунтованою належними доказами. Посилання відповідачки на необхідність призначення автотоварознавчої експертизи є маніпулюванням фактами, бажанням затягнути розгляд справи та зменшити вартість спірного майна. Позивач заперечує, що автомобіль був придбаний за власні кошти відповідачки, оскільки, познайомившись із ним у грудні 2017 року, з початку 2018 року вони почали спільно проживати, неодноразово спільно виїжджали за кордон на заробітки, зароблені гроші зберігали для проведення весілля. Автомобіль був придбаний за обопільною згодою позивача та відповідачки для спільного користування. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Позивач ОСОБА_1 пояснив, що в грудні 2017 року він познайомився з відповідачкою. В кінці літа 2019 року вони заручилися, а 10 жовтня 2019 року зареєстрували шлюб. За спільні кошти 06 серпня 2019 року вони придбали автомобіль марки «Рено», 2012 року випуску. Приблизно половину кошів на купівлю автомобіля надав позивач, а тому хоче їх повернути, оскільки шлюб між сторонами розірвано й спільного господарства вони не ведуть.

Відповідачка ОСОБА_3 , представник відповідачки ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали. Відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що познайомилася з позивачем у листопаді 2017 року, коли вони обоє працювали на одній фірмі в Республіці Польща. До одруження вони разом не проживали й спільного господарства не вели. Спірний автомобіль відповідачка придбала 06 серпня 2019 року в жительки м. Львова ОСОБА_8 за особисті кошти, частину з яких їй дали її батьки. ОСОБА_8 була володільцем та фактичним власником автомобіля, дійсним його власником був ОСОБА_6 , від імені якого ОСОБА_8 за правом передоручення надала нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження транспортним засобом їй та позивачу, оскільки переоформити автомобіль на себе в м. Львові в день його фактичної купівлі вона не встигла. Довіреність була видана на обох сторін саме тому, що відповідачка мала намір зареєструвати цей транспортний засіб на себе. Позивач жодних коштів на придбання автомобіля не давав, хоча допомагав його купувати тим, що запросив знайомого, який розуміється в техніці та міг перевірити технічний стан автомобіля. Реєстрацію автомобіля на своє ім`я відповідачка здійснила після укладення шлюбу з позивачем, щоб отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вже на нове прізвище, яке вона мала змінити при реєстрації шлюбу. Витрати на весілля оплачували її батьки, оскільки всі свої заощадження відповідачка витратила на придбання автомобіля. 05 січня 2021 року ОСОБА_3 відчужила спірний автомобіль своїй матері, коштів за який вона не отримала, оскільки передача транспортного засобу відбулася в рахунок погашення боргу перед батьками, які оплатили витрати на її весілля. Вартість автомобіля на час відчуження в обох випадках визначав працівник сервісного центру й дійсній сумі продажу вона не відповідає. Просить відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_5 , яка є мамою відповідачки, в судовому засіданні показала, що автомобіль марки «Рено» її дочка придбала в серпні 2019 року для себе за власні кошти, а також за кошти, які їй дали вона з чоловіком. Позивач не брав матеріальної участі в купівлі автомобіля, оскільки спільного бюджету в сторін на той час не було. Вони почали проживати разом лише після заручин, які відбулися 01 вересня 2019 року. До того позивач лише один раз приїздив до відповідачки на Різдво в 2018 році. Сторони зареєстрували шлюб 10 жовтня 2019 року, через тиждень відсвяткували весілля, а ще через тиждень обоє поїхали до Польщі на роботу. Різдвяні свята 2020 року позивач провів у відповідачки в с. Гута-Боровенська Камінь-Каширського району, а після свят вони вирішили розлучитися. В період шлюбу сторони також не мали спільного бюджету, оскільки ОСОБА_1 усі зароблені ним кошти віддавав своїй мамі, а ОСОБА_3 вела власний бюджет.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що мала у володінні автомобіль марки «Рено» моделі «Меґан», 2012 року випуску, який належав ОСОБА_9 . В 2019 році цей автомобіль вона продала ОСОБА_3 за 7800 доларів США. З приводу покупки автомобіля до неї телефонувала особисто ОСОБА_3 , яка також передавала їй кошти та повідомляла, що автомобіль купує для себе, хоча забирала машину разом зі своїм хлопцем. Продаж відбувся 06 серпня 2019 року. В той же день від імені ОСОБА_10 та за його дорученням вона видала довіреність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на право розпорядження цим автомобілем.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до статей 60, 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. В разі, коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини в майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 березня 2021 року у справі №343/1294/18, провадження № 61-14494св20.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 10 жовтня 2019 року по 16 квітня 2021 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 10 жовтня 2019 року (а.с. 9) та рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2021 в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с. 114).

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №0743/2020/1886868, укладеним 21 січня 2020 року між ОСОБА_6 , від імені якого на підставі доручення продавця діяв ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , відповідачка придбала в продавця автомобіль марки «Renault» моделі «Megane», 2012 року випуску, VIN-номер кузова НОМЕР_1 , червоного кольору, за ціною 155 024 грн 30 к. (а.с. 14).

Повноваження ОСОБА_1 , як представника продавця, підтверджені довіреністю ОСОБА_8 , посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. 06 серпня 2019 року за Р№2474, яка у свою чергу діяла від імені власника транспортного засобу ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ясінським В.Є. 02 травня 2019 року за Р№ 1120 (а.с. 108).

У своєму позові ОСОБА_1 стверджує, що вказаний вище транспортний засіб належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності, оскільки придбаний у період їх шлюбу й на підтвердження цьому посилається на договір купівлі-продажу транспортного засобу №0743/2020/1886868 від 21 січня 2020 року.

Як зазначалося вище презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, проте може бути спростована за наявності належних і допустимих доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя.

Відповідачка, заперечуючи факт придбання спірного автомобіля в період шлюбу та його належність до спільного сумісного майна подружжя, посилається на показання свідків та довіреність, видану власником транспортного засобу на право розпорядження ним, якими, на її переконання, доводиться, що спірний автомобіль фактично придбаний за особисті кошти відповідачки до реєстрації шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Отже, предметом доказування у справі про поділ майна подружжя є безпосередньо обсяг спільно нажитого подружжям майна та джерело і час його придбання.

Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 травня 2019 року в справі № 522/19610/15-ц, провадження №61-35779св18, а саме, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Тому в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Отже сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Із матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу був укладений 21 січня 2020 року, тобто в період шлюбу сторін, та став підставою для реєстрації права власності на це майно за відповідачкою ОСОБА_3 . Отже формально це рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Проте, з отриманих у судовому засіданні доказів вбачається, що автомобіль марки «Рено» моделі «Меґан», 2012 року випуску, був придбаний ОСОБА_3 за її особисті кошти.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказала, що автомобіль у неї придбавала саме ОСОБА_11 , яка особисто в день купівлі 06 серпня 2019 року передала їй усю суму коштів та повідомила, що купує авто для себе.

Свідок ОСОБА_5 підтвердила, що спірний автомобіль був придбаний її дочкою ОСОБА_3 в серпні 2019 року за її особисті кошти, а також за кошти, які їй надала вона з чоловіком. Позивач участі в придбанні автомобіля не брав.

Повідомлені свідками обставини підтверджуються довіреністю ОСОБА_8 , виданою від імені власника транспортного засобу ОСОБА_6 у порядку передоручення на право розпорядження цим транспортним засобом. Зі змісту довіреності встановлено, що вона посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. 06 серпня 2019 року, тобто в день передачі автомобіля відповідачці та повного розрахунку за нього перед продавцем. Вказана обставина не заперечується й позивачем, який у судовому засіданні підтвердив, що фактична купівля спірного автомобіля відбулася 06 серпня 2019 року.

Аналізуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що рухоме майно, відносно якого ведеться спір, придбане за особисті кошти відповідачки та не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки істотні умови договору купівлі-продажу транспортного засобу, а саме передача майна та повна його оплата, були виконані 06 серпня 2019 року, тобто до укладення сторонами шлюбу 10 жовтня 2019 року. Водночас, позивач не довів, що майно придбавалося за їх спільні кошти, оскільки не надав переконливих доказів ведення спільного господарства з відповідачкою до реєстрації шлюбу.

Таким чином, правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_3 грошової компенсації 1/2 частини вартості придбаного за час шлюбу автомобіля марки «Рено» моделі «Меґан» у сумі 137 641 грн відсутні.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд покладає на позивача всі понесені ним судові витрати.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ; відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення суду складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий: Б. С. Гамула