Провадження № 22-ц/4808/1295/22
№ 22-ц/4808/1294/22
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л.В.
Суддя-доповідач Луганська
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Баркова М.В., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

особа, яка не приймала участі у справі ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 ,

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2021 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2021 року, ухвалені судом у складі судді Мелещенка Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , в обґрунтування яких вказав, що він володіє земельною ділянкою для ведення садівництва, що знаходиться на території АДРЕСА_1 , площею 0,0485 га, кадастровий номер :25:001:0297. По сусідству з ним проживає відповідач ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , який є власником сусідньої земельної ділянки.

Відповідач у березні 2018 року самовільно встановив металеву огорожу на земельній ділянці загального користування і як наслідок вчинив позивачу перешкоди та позбавив можливості використовувати в`їзд та прохід до власної садиби по вказаній земельній ділянці. Позивач неодноразово звертався зі скаргами до сільського голови Крихівецької сільської ради. Проте, незважаючи на вимоги до відповідача щодо звільнення земельної ділянки загального користування від огорожі, а також вимоги Виконавчого комітету Крихівецької сільської ради, відповідач так і не здійснив демонтаж огорожі.

Позивач просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно збудованої огорожі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2021 року позовні вимоги позивача задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно збудованої огорожі.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Івано-Франківського міського суду від 21 липня 2021 року залишено без змін.

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2021 року його позовні вимоги задоволено. Дане рішення залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року. У зв`язку з розглядом справи ним понесено судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 840, 80 грн, у зв`язку з чим просив суд компенсувати йому понесені судові витрати за рахунок відповідача.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Не погодившись з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2021 року, ОСОБА_3 , особа, яка не приймала участі у справі, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального, матеріального права просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 21 липня 2021 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та судові витрати стягнути з позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 18.07.2005 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки АЕА №179642 від 20.04.2001 року, реєстраційний №Д-407, ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право власності серії ІФ №061970 на земельну ділянку площею 0,0428, яка розташована на території Івано-Франківської міської ради, Крихівецької сільської ради, Садове товариство «Прикарпаття», ділянка № НОМЕР_1 , з кадастровим номером :25:001:0055. Скаржник є власником земельної ділянки, на якій розташована спірна огорожа.

У власності ОСОБА_2 перебуває сусідня земельна ділянка з кадастровим номером :25:001:0476, також, по сусідству з земельною ділянкою скаржника знаходиться земельна ділянка позивача з кадастровим номером :25:001:0297.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, порушено норми ст.317 ЦК України, оскільки суд в даному рішенні фактично нівелював зміст права власності скаржника, на його земельну ділянку. В судовому рішенні зазначено, що доводи відповідача про те, що він не встановлював огорожу, оскільки дана огорожа встановлена на земельній ділянці його сина, тому належним відповідачем по справі є син, спростовується тим, що син відповідача ОСОБА_3 , проживаючи тривалий час у Польщі, надає вказівки своєму батькові щодо встановлення огорожі, а сам відповідач має доступ до земельної ділянки свого сина.

Зазначив, що судом першої інстанції не встановлено, чи дійсно саме відповідач вчиняє перешкоди в користуванні майном позивача та чи саме відповідач може виконати позовні вимоги, також рішення суду не містить доказів того, що саме відповідач по справі встановив спірну огорожу, оскільки дана огорожа розташована саме на його земельній ділянці та перебуває у його власності, вважає, що в справі визначено неналежного відповідача.

У судовому засіданні представника скаржника ОСОБА_3 ОСОБА_5 , яка брала участь в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не визнав апеляційну скаргу, вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно правового висновку, що викладений у поставі Верховного Суду у справі №209/817/19-ц від 14 липня 2022 року стаття 352 ЦПК України визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або наступні обставини: судове рішення безпосередньо стосується її прав, інтересів та обов`язків, тобто судом вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або у рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їхні процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки.

Звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_1 вказав, що відповідач у березні 2018 року самовільно встановив металеву огорожу на земельній ділянці загального користування і як наслідок вчинив позивачу перешкоди та позбавив можливості використовувати в`їзд та прохід до власної садиби по вказаній земельній ділянці.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0485 га, що розташована на території Крихівецької сільської ради, для ведення садівництва у Садівницькому товаристві «Прикарпаття».

Відповідачу ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю належить земельна ділянка площею 0,0440 га, що розташована на території Крихівецької сільської ради, для ведення садівництва у Садівницькому товаристві «Прикарпаття», кадастровий номер :25:001:0476.

ОСОБА_3 належить на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :25:001:0055, площею 0,0428, що розташована на території Крихівецької сільської ради, для ведення садівництва у Садівницькому товаристві «Прикарпаття».

Між земельними ділянками знаходиться земельна ділянка загального користування.

На земельній ділянці загального користування відповідачем ОСОБА_2 встановлена огорожа, яка перешкоджає позивачу вільному доступу до його земельної ділянки.

Суд зобов`язав відповідача усунути перешкоди в користування земельною ділянкою загального користування, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої огорожі.

Колегія суддів вважає, що вказаним рішенням не порушуються права скаржника, мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_3 , резолютивна частина рішення не містить відомостей про те, що суд вказав про права та обов`язки таких скаржника.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скаржником ОСОБА_3 не доведено порушення його прав та законних інтересів судовим рішенням у даній справі. Вказаним рішенням не порушуються права скаржника як власника земельної ділянки, оскільки судом було встановлено, що саме відповідач ОСОБА_2 на земельній ділянці загального користування встановив огорожу. Суд не зобов`язував відповідача знести огорожу, яка знаходиться на земельній ділянці скаржника, суд зобов`язав відповідача знести огорожу, яка ним встановлена на земельній ділянці загального користування.

Що стосується додаткового рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2021 року, колегія суддів виходить з наступного.

Додатковим рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 89 грн.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Між тим скаржником не зазначено як додаткове рішення впливає на права та обов`язки скаржника. Колегія суддів вважає, що оскаржуваним додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2021 року права та обов`язки скаржника не порушуються.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2021 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2021 року слід закрити.

Апеляційний суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, оскільки апеляційне провадження за апеляційною скаргою підлягає закриттю, що не позбавляє права скаржника звернутися до суду відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про судовий збір» із заявою про повернення судового збору.

Керуючись статтями 259, 362, 367, 381ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

у х в а л и в

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2021 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Дата складання повного тексту ухвали 07 грудня 2022 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський