Постанова

Іменем України

26 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 569/19840/19

провадження № 61-18660св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дубровицького районного нотаріального округу Чубай Олександр Степанович, комунальне підприємство «Рівненське бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2021 року у складі судді Харечка С. П. та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у складі: ОСОБА_3 , Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,

у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дубровицького районного нотаріального округу Чубай Олександр Степанович, комунальне підприємство «Рівненське бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, про скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання недійсним договору дарування.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 «Мрія Плюс» (далі - ОСББ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дубровицького районного нотаріального округу Чубай О. С., КП «Рівненське бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, про скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання недійсним договору дарування.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 березня 2011 року для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 відповідно до рішення загальних зборів створено ОСББ.

Позивач вказує, що співвласники будинку позбавлені права власності на частину коридору загального користування на 2 поверсі. Шляхом відгородження стіною до квартири АДРЕСА_1 включено коридор загального користування площею 3,63 кв. м.

Позивач зазначає, що перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, подається згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності. Проте жодних дозволів на відгородження загального коридору ОСББ не надавало.

Позивач вказує, що всупереч приписів пунктів 3-5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстратор належним чином не перевірив подані документи, які не відповідали вимогам, встановленим цим Законом, не давали змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно, а саме на коридор загального користування, розміщений на плані квартири під номером АДРЕСА_3 , площею 3,63 кв. м. Відтак була суперечність між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Проте 23 травня 2018 року за № 41230875 державний реєстратор прийняв рішення та здійснив державну реєстрацію права власності, в тому числі на частину коридору загального користування. В подальшому, 24 липня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування квартири, за яким право власності, в тому числі на частину коридору загального користування, набув відповідач, що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, позивач просив скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень номер 41230875 від 23 травня 2018 року, прийняте державним реєстратором КП «Рівненське бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради в частині коридору загального користування, розміщеного на плані квартири АДРЕСА_1 , під номером 6 площею 3,63 кв. м. Визнати частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 24 липня 2018 року приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Чубаєм О. С. в частині дарування коридору загального користування, розміщеного на плані квартири АДРЕСА_1 , під номером 6 площею 3,63 кв. м.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2021 року, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року позов задоволено.

Скасовано рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень номер 41230875 від 23 травня 2018 року, прийняте державним реєстратором КП «Рівненське бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради в частині коридору загального користування, розміщеного на плані квартири АДРЕСА_1 , під номером 6, площею 3,63 кв. м.

Визнано частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 24 липня 2018 року приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Чубаєм О. С. в частині дарування коридору загального користування, розміщеного на плані квартири АДРЕСА_1 , під номером 6, площею 3,63 кв. м.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що жодних дозволів на відгородження загального коридору ОСББ не надавало. В матеріалах справи відсутні докази про згоду сусідів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Рівненського міського суду Рівненської області.

22 грудня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2022 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Мартєв С. Ю., Петров Є. В., Пророк В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі заявник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 921/403/17-г/6, від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17.

Заявник зазначає, що суд безпідставно скасував рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а також вказує на неефективність способу захисту, з яким позивач звернувся до суду.

Належним співвідповідачем у справі мала би бути ОСОБА_2 як сторона договору дарування. Нормативними актами не передбачено отримання згоди ОСББ чи сусідів на перепланування жилого будинку.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 24 липня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , за яким право власності, в тому числі на частину коридору загального користування, набула відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухома майно (а. с. 23-26).

Згідно із технічним паспортом будинку на АДРЕСА_1 у коридорі на другому поверсі між квартирами АДРЕСА_6 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_7 немає добудови, однак із плану квартири АДРЕСА_1 вбачається добудова, згідно якої обмежений доступ до коридору загального користування внаслідок проведення перепланування (а. с. 27-32).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як відомо із встановлених судами у цій справі фактичних обставин між ОСББ та власником квартири АДРЕСА_1 склалися спірні правовідносини щодо користування коридором загального користування, розташованим на другому поверсі цього будинку.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору, як відповідачі, мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

Верховний Суд постановою від 01 вересня 2021 року у справі № 570/1533/20 скасував постанову апеляційного суду і змінив рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування за касаційною скаргою сторони договору дарування - відповідача у цивільній справі.

У справі № 569/19840/19, що розглядається Верховним Судом, касаційну скаргу подала також сторона оспорюваного договору - відповідач в цивільній справі.

За таких обставин Верховний Суд має врахувати доводи відповідача щодо незалучення іншої сторони правочину до участі в якості співвідповідача у цій справі.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 757/15333/15-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 201/11573/19, від 03 серпня 2022 року у справі № 143/110/20, від 12 липня 2022 року у справі № 463/3577/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 зазначила, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Враховуючи викладене, у справі, що переглядається, позовні вимоги пред`явлені до неналежного суб`єктного складу відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Таким чином, встановивши, що до участі у справі за вимогами про визнання частково недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації прав не залучено належного співвідповідача, а саме ОСОБА_2 , як сторону оспорюваного договору та особу, стосовно якої була вчинена реєстраційна дія, Верховний Суд робить висновок про наявність підстав для скасування ухвалених судових рішень з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те що суд касаційної інстанції касаційну скаргу задовольнив, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасував, на користь ОСОБА_1 за рахунок ОСББ підлягають відшкодуванню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5 763,00 грн та касаційної скарги в розмірі 7 684,00 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково й ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Виходячи з викладеного Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 про скасування рішення про реєстрацію права власності та визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Стягнути із об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 13 447 (тринадцять тисяч чотириста сорок сім) грн 00 коп. судових витрат.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
С. Ю. Мартєв Є. В. Петров В. В. Пророк