ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/3901/19 Номер провадження 22-ц/814/1275/22Головуючий у 1-й інстанції Калмикова Л.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції

01 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала призначити до стягнення з відповідача на її користь та на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано за рішенням суду від 20.07.2018 року. Вона утримує їх спільного з відповідачем сина ОСОБА_3 , 2006 року народження, який є інвалідом з дитинства, та самостійно веде домашнє господарство. Вказувала, що вона стала непрацездатною протягом трьох місяців з дня розірвання шлюбу з відповідачем та на підставі ч. 2 ст. 76 СК України має право на утримання від колишнього чоловіка, який має достатній дохід, працює у Львівському прикордонному загоні та має змогу надавати таку допомогу.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2020 року позовну заяву задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання колишньої непрацездатної дружини, ОСОБА_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця, починаючи з 01.10.2019 року; стягнення суми платежу по аліментам за 1 місяць допущено до негайного виконання; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2020 року задоволено частково, поновлено процесуальний строк для подання до суду вказаної заяви, заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

короткого змісту вимог апеляційної скарги

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохав скасувати заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2020 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не повідомляв його про розгляд справи; розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України не є врученням йому особисто під розписку судової повістки; судом не було надіслано йому копії позовної заяви, чим позбавлено його доступу до правосуддя та можливості подати відзив.

Вказував, що судом не враховано, що він вже сплачує аліменти на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Приймаючи рішення суд взагалі не встановив дохід позивачки. Посилаючись на постанову Верховного суду України від 13.04.2016 у справі № 6-3066цс15 та від 16.08.2017 у справі № 6-1111цс17, вказував, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Наголошував, що позивач, на даний час, працює в Токарівській сільській раді на посаді секретаря.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 163), що поданий адвокатом Л. Яровою в інтересах позивачки ОСОБА_2 , представник прохав відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Щодо з`ясування судом розміру доходу позивачки зазначено, що наявною в матеріалах справи довідкою Пенсійного фонду підтверджується, що на момент звернення до суду із вказаним позовом пенсія ОСОБА_2 на місяць складала 1 516,97 грн.

Отримувана нею державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю, не впливає на її особисте матеріальне забезпечення, оскільки є цільовою допомогою, яку держава виплачує виключно на утримання і лікування дитини-інваліда.

Аліменти, що сплачуються відповідачем на утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 за рішенням суду у справі № 619/839/18 також не є її особистим доходом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

До суду із даним позовом позивач звернулась у жовтні 2019 року і на час прийняття судом першої інстанції рішення вона, як пенсіонерка за віком, отримувала лише пенсію, ніде не працювала та іншого доходу, крім пенсії, не мала. Так, 01 лютого 2021 року, тобто через рік після прийняття судом оскаржуваного рішення, вона працевлаштувалася. Вищевказана обставина підтверджується записами у її трудовій книжці та довідкою від 16.12.2021 № 4433/02-19, копії яких додаються. Але, ця обставина ніяким чином на впливає на законність рішення, прийнятого судом першої інстанції 21 лютого 2020 року. На момент прийняття оскаржуваного рішення, вона не працювала; її щомісячний дохід складав на момент звернення до суду із даним позовом та на момент прийняття судом рішення лише 1 516,97 грн., що нижче встановленого державою прожиткового мінімуму, який становив на перше січня 2020 року 1 638,00 грн. для осіб, що втратили працездатність.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

Місцевим судом установлено, що з 05.05.2006 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20.07.2018 № 619/1077/18, що набрало законної сили 20.08.2018 року (а.с. 3).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6), який є інвалідом з дитинства та на якого позивачці призначена з 20.12.2007 по 10.06.2024 державна соціальна допомога, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 06.02.2008 року (а.с. 4), а також довідкою Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області № 07-16/996 від 03.07.2019 (а.с. 5).

Відповідно до довідки Дергачівського відділу обслуговування громадян Головного управління в Харківській області Пенсійного фонду України № 196 від 02.07.2019 ОСОБА_2 знаходиться на обліку в УПФУ Дергачівського об`єднаного УПФУ і отримує пенсію за віком, розмір якої на червень 2019 року становив 1 518,97 грн. (а.с. 8).

Відповідно до довідки Дергачівського відділу обслуговування громадян Головного управління в Харківській області Пенсійного фонду України № 230 від 05.02.2020, ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком з 01.11.2018. (а.с. 55)

Згідно з актом депутата Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Хоця О.І. від 07.08.2019, за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 фактично з березня 2018 року за даною адресою не проживає. (а.с. 7)

Апеляційним судом також встановлено, згідно з даними трудової книжки ОСОБА_2 , що остання офіційно не працевлаштована станом на час винесення рішення судом першої інстанції; з останнього місця роботи звільнена 11.06.2009. (а.с. 9-14)

З урахуванням встановлених обставин місцевий суд дійшов висновку, що позивач, ОСОБА_2 , має право аліменти на своє утримання, як колишньої непрацездатної дружини, та призначив до стягнення аліменти у розмірі 1/6 частин всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення до суду із вказаним позовом з 01.10.2019 року.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно та всебічно дослідив всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції та нормативно-правове регулювання; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Згідно ч. 2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.10.18 у справі № 161/16931/16-ц без відступу від висновків Верховного Суду України у справі № 6-3066цс15 та № 6-1111цс17, на які посилався відповідач в апеляційній скарзі.

Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч. 1 ст. 79 СК України).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення суду, що набрало законної сили 20.08.2018 року, тобто, з цієї дати шлюб вважається припиненим (ч. 2 ст. 114 СК України).

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю дитини з інвалідністю з дитинства.

З 01.11.2018 їй призначено пенсію за віком, що був встановлений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції станом на час призначення пенсії), тобто у віці 50 років, якого вона досягла 31.10.2018 року.

Таким чином, з досягненням пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 набула статус непрацездатної особи, непрацездатність якої настала у період протягом року з дня розірвання шлюбу з відповідачем.

Станом на час ухвалення рішення суду у даній справі, що оскаржується, ОСОБА_2 не була офіційно працевлаштована, інших доходів, крім пенсії, розмір якої становив 1 518,97 грн. на місяць, не отримувала. Протилежного відповідачем не доведено.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а саме у статті 7, визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року 1 638 гривень, з 1 липня 1 712 гривень, з 1 грудня 1 769 гривень.

Тобто, дохід позивачки (пенсія) станом на час ухвалення рішення суду у даній справі не забезпечував їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вона має право на отримання аліментів на своє утримання, як колишня непрацездатна дружина.

У свою чергу, відповідачем не було спростовано належними і достатніми доказами, що позивач була забезпечена прожитковим мінімумом, чи отримувала дохід станом на час ухвалення рішення, що забезпечував би їй прожитковий мінімум.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, та не суперечать правовим висновкам, викладеним у наведених скаржником постановах Верховного Суду України.

Отримання позивачкою державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, є цільовою допомогою, яку держава виплачує виключно на утримання і лікування дитини-інваліда, а кошти у вигляді аліментів на утримання дитини, що призначені до стягнення з відповідача на її користь, є власністю дитини, відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України,

Працевлаштування позивачки, що мало місце 01 лютого 2021 року, тобто після ухвалення рішення суду у даній справі, ніяким чином на впливає на законність прийнятого місцевим судом рішення.

Будь-яких законних, належних і допустимих доказів неможливості відповідачем надавати допомогу колишній непрацездатній дружині відповідачем у справі не надано.

Щодо заперечень скаржника про неналежне повідомлення його про розгляд справи судом першої інстанції.

Справа місцевим судом розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч. 2 ст. 128 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 8 ст. 128 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В силу вимог ч. 11 вказаної статті відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

У позовній заяві адресу відповідача було зазначено АДРЕСА_1 , як останню відому адресу реєстрації.

Місцевим судом було установлено на запит, що відповідач був знятий з реєстрації за адресою, вказаною у позові: АДРЕСА_1 ) та вибув за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 36).

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка-виклик до суду у судове засідання 28.11.2019 разом із позовною заявою надсилалась судом першої інстанції на адресу відповідача АДРЕСА_1 , що була вказана у позовній заяві, рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся до суду без вручення з інших причин (адресат не проживає, виписався) (а.с. 41).

В судове засідання 12.12.2019 відповідач викликався шляхом надіслання судом повістки рекомендованим листом з повідомленням на адресу АДРЕСА_1 , однак конверт повернувся до суду без вручення з інших причин (адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с. 43).

Судова повістка-виклик у судове засідання 17.01.2020 надіслана судом на адресу вибуття відповідача з місця реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с. 49), разом із ухвалою про відкриття провадження та позовною заявою, однак поштове відправлення повернулось без вручення за закінченням терміну зберігання.

Судова повістка-виклик у судові засідання 05.02.2020, 21.02.2020, що була направлена відповідачу за адресою АДРЕСА_2 , повернулась без вручення з причини відсутності адресату (а.с. 65, 67).

Разом із тим, враховуючи відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, виклик відповідача у судове засідання 21.02.2020 також здійснено судом першої інстанції через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (а.с. 53), що відповідає порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений місцевим судом про дату, час і місце розгляду справи у судові засідання 05.02.2020, 21.02.2020, що, в силу ч. 4 ст. 223 ЦПК України, надавало суду право вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення), і підстави вважати, що право відповідача на доступ до правосуддя було порушено - відсутні.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а заочне рішення місцевого суду рішення - без змін, як таке, що винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 травня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов