Справа № 2-5415/11 Головуючий в суді І інстанції Волошин В.О.
Провадження № 22-ц/824/2614/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом у сумі 41896,7 дол. США та 116418,58 грн. пені; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача штраф за порушення умов договору застави та кредитного договору щодо обов`язкового страхування предмет застави в розмірі 9420,0 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №А-05/08, відповідно до якого їй було надано кредит на суму 33576,0 дол. США на придбання автомобіля HyundaiTucson, 2007 року випуску. Кредит був наданий на строк з 17 січня 2008 року по 17 січня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 11,9% річних.

На забезпечення всіх вимог банку, які випливають з кредитного договору між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 , 17 січня 2008 року було укладено договір застави.

17 січня 2008 року ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено договір поруки з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,відповідно до умов якого, поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором в повному об`ємі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором. Згідно з п. 1.2. договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарними.

Вказував, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за договором і в термін, встановлений договором, не здійснює, решту заборгованості не повертає.

Станом на 23 вересня 2011 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитом та процентами за користування кредитом становить 41896,70 дол. США та 116418,58 грн. пені та складається із: 15988, 76 дол. США строкової заборгованості по кредиту; 16212,46 дол. США простроченої заборгованості по кредиту; 255,55 дол. США строкової заборгованості по процентах за користування кредитом; 9443,93 дол. США заборгованості по процентах за користування кредитом; 78474,13 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 37944,45 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом.

В свою чергу ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору застави, який ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2012 року залишено без розгляду на підставі ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суму заборгованості за кредитним договором №А-05/08 від 17 січня 2008 року у розмірі: 41896 дол. 70 центів США, що за курсом НБУ на час подання позову по справі складало 334071 грн. 71 коп. заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом та 116418 грн. 58 коп. пені; 1700,0 грн. - судового збору, 120,0 грн. збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 9 200,0 грн. штрафу за порушення умов кредитного договору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Міхо К.В., подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку щодо нього, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, йому не було вручено повістку та не повідомлено про засідання, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, передбаченою п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Вказував також, що позивачем всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» не надавалося йому як поручителю жодної інформації стосовно умов кредитування. При цьому, вказував, що кредитним договором не було передбачено укладення договору поруки, умовою забезпечення кредиту зазначено лише заставу автомобіля.

До того ж, зазначав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а саме первинними бухгалтерськими документами, розмір заборгованості за кредитним договором.

Від представника ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказував, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами справи, а тому просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором №А-05/08 від 17 січня 2008 року та договором поруки від 17 січня 2008 року не виконали, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитом підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 січня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №А-05/08, відповідно до п. 1.1. цього договору позивач надав їй кредит у тимчасове платне користування у сумі 33 576,0 дол. США, строком з 17 січня 2008 року по 17 січня 2015 року або по день визначений в п.3.3.11 кредитного договору із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 11,9% річних.

ОСОБА_2 зобов`язана була повертати заборгованість по кредиту та процентах за користування кредитом, виходячи з процентної ставки зазначеної в п.1.1 кредитного договору, щомісячно з 1-ого по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/84 від суми отриманого кредиту, що становить 399,71 дол. США (п. 3.3.3, 3.3.4 кредитного договору).

Відповідно до п.3.1.1 кредитного договору банк зобов`язувався відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 та видати кредит в сумі зазначеній в п.1.1 кредитного договору з позичкового рахунку шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 , відкритий в Оболонському відділенні ВАТ АБ «Укргазбанк».

17 січня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у розмірі 33 576,0 дол. США, що підтверджується меморіальним ордером №TR 211674.1.2654 від 17 січня 2008 року (а.с. 36) та випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 від 17 січня 2008 року (а.с.34,35).

Згідно п.3.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення суми кредиту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Оболонському відділенні №52 ПАТ АБ «Укргазбанк» МФО 320478, щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з місця наступного за місцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/84 від суми отриманого кредиту, що становить 399,71 дол. США.

Відповідно до п.3.1.10 кредитного договору банк зобов`язується на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки зазначеної у п.1.1 збільшеної на 1 процент (тобто 12,9% річних) починаючи із дня виникненя простроченої заборгованості.

Пунктом 3.3.4 кредитного договору передбачено, що у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.1.10 цього договору (тобто 12,9% річних), починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

За порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності (п.5.3 кредитного договору).

17 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», з ОСОБА_2 було укладено договір застави на забезпечення всіх вимог заставодержателя, які випливають з кредитного договору №А-05/08 від 17 січня 2008 року (п.1.1 договору застави). Предметом договору застави був автомобіль марки Hyundai, моделі Tucson 2.0, тип транспортного засобу - легковий універсал, 2007 р. випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , кольору -сірого, реєстраційний номер НОМЕР_4 (п.2.1 договору застави).

Пунктом 3.3.4 договору заставу визначено, що заставодавець зобов`язаний на період дії дійсного договору застрахувати заставлене майно на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійснення страхування.

Відповідно до п.4.2 договору застави за невиконання чи неналежне виконання п.п. 3.3.1- 3.3.8 дійсного договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета застави згідно п.2.3 договору застави.

Відповідач в порушення умов договору застави, не здійснила страхування автомобіля HyundaiTucson 2007року - предмету договору застави після закінчення строку дії Договору добровільного страхування №28-0107-1655 від 17 січня 2008року, строк дії якого закінчився 16 січня 2010 року.

17 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк`було укладено договір поруки з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Пунктом 1.2. вищезазначеного договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 23 вересня 2011 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитом та процентами за користування кредитом становить 41896,70 дол. США, що за курсом НБУ на час подання позову становить 334 071,71 грн. та 116 418,58 грн. пені, і складається з: 15 988, 76 дол. США строкової заборгованості по кредиту; 16 212,46 дол. США простроченої заборгованості по кредиту; 255,55 дол. США строкової заборгованості по процентах за користування кредитом; 9 443,93 дол. США заборгованості по процентах за користування кредитом; 78 474,13 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 37 944,45 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

У відповідності з ч. 2, 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

На підставі викладеного, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом у розмірі 41 896,7 дол. США, що на час подання позову складає 334 071,71 грн., та 116 418,58 грн пені та з ОСОБА_2 - штраф за порушення умов договору застави в розмірі 9200,0 грн підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення відповідача про розгляд справи, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на положення ч. 3 ст. 309 ЦПК України (чинної на момент ухвалення рішення суду першої інстанції), згідно якої порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, а відтак колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Твердження апелянта про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості за кредитним договором, також оцінюються колегією суддів критично, позаяк відповідно до п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання.

Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунок заборгованості, виконаний в автоматизованому режимі) є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2012 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: