Справа № 450/333/20 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/781/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Цьона С.Ю.

з участю представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Моісєєва Ольга Ярославівна, Приватний нотаріус Копійчак Євгенія Василівна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

28 січня 2020 року представник ОСОБА_4 адвокат Петришин А.М. звернувся до суду від імені позивачки з позовом до ОСОБА_1 та просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 19.02.2013 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Копійчак Євгенією Василівною, реєстровий №82, складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 з 2004 року являється власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка в силу життєвих обставин більше часу перебуває за межами України.

З матеріалів іншої цивільної справи, яка перебуває на розгляді в суді їй стало відомо, що 17.07.2018р. ОСОБА_1 звернулася до неї з зустрічним позовом про реальний поділ згаданого житлового будинку, пославшись на те, що являється власником 1/2 частини даного будинку на підставі заповіту, складеного 19.02.2013р. ОСОБА_6 на її ім`я.

Про заповіт на ім`я ОСОБА_1 вона до 2019 року не знала, а в процесі з`ясування обставин появи даного заповіту їй стало відомо, що ОСОБА_6 перед своєю смертю важко хворіла, її хвороба загострилася саме у період 2012 та 2013 років, і станом на 19.02.2013р. ( день складання заповіту) ОСОБА_6 в силу свого захворювання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Посилаючись на приписи ч.ч.1,2 ст.1257 ЦК України, позов просить задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнати недійсним заповіту, посвідченого 19.02.2013 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Копійчак Євгенією Василівною, реєстровий №82, складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_1 , відмовлено повністю.

Судові витрати у виді сплати судового збору, понесені позивачем ОСОБА_4 , покладено на позивача.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 , представник ОСОБА_4 .

Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вважає хибними висновки суду першої інстанції щодо недостатності доказів, які б свідчили проте, що ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними під час складання заповіту. Також вважає помилковим висновок суду щодо ухиляння ОСОБА_4 від експертизи, оскільки позивачка не ухилялась від проведення експертизи, яка не була проведена через непорозуміння, а саме позивачкою не отримано рахунку про сплату коштів за проведення експертизи. Натомість скаржник вважає, що проведення експертизи є необхідним в даній справі.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року скасувати, та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Постановляючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з тих причин, що позивачкою ОСОБА_4 та її представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження можливого порушення прав ОСОБА_4 при складанні оспорюваного заповіту, а також, що волевиявлення заповідача ОСОБА_6 при складанні нею 19.02.2013 р. заповіту на ім`я ОСОБА_1 , не було вільним і не відповідало її волі.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що 19.02.2013р. ОСОБА_6 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, в даному заповіті наявний наступного змісту запис від руку: « Цей заповіт мною ОСОБА_6 прочитаний вголос, підписаний особисто і відповідає моїй волі», та значиться підпис ОСОБА_6 . Заповіт виготовлений на бланку НОМЕР_1 , зареєстрований в реєстрі за №82, посвідчений приватним нотаріусом Копійчак Є.В.( т.1 а.с.134).

Даний заповіт ОСОБА_6 19.02.2013р. зареєстрований в Спадковомсу реєстрі, запис 51159728 ( т.1 а.с.136).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла у віці 71 рік у м.Львові ( т.1 а.с.133).

Як вбачається з копії сападкової справи №7/2015, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Моісєєвої О.Я. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері ОСОБА_6 , та якій 05.08.2015р. і 27.02.2018р. були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1690 га ( т.1 а.с.127-189).

Також, 06.08.2019р. ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Моісєєвої О.Я. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її матері ОСОБА_6 , якій 12.08.2019р. даним нотаріусом повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на заявлене майно, оскільки існує заповіт, складений на ім`я ОСОБА_1 та відсутнє інше майно, не охоплене заповітом ( т.1 а.с.181,188).

Згідно повідомлення КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» №2582з від 30.11.2020р., медичної документації на ОСОБА_6 в диспансері немає ( т.1 а.с.190).

З повідомлення Військово-медичного клінічного центру Західного регіону слідує, що ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні в даному медичному закладі з 07 по 23 жовтня 2008 р., та з 20 по 21 лютого 2015р. (померла) з діагнозом (патологічний) ЦВХ, масивний субарахноїдальний крововилив; прорив крові у шлуночки головного мозку ( т.1 а.с.249).

Як вбачається з повідомлення КНП Пустомитівської міської ради «Пустомитівська ЦРЛ» ОСОБА_6 в період з 2005 року до 21.02.2015р. не перебувала на лікуванні в даному медичному закладі ( т.2 а.с.18).

Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що з сторони позивачки ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено належними та допустимими доказами факту порушення її права відповідачкою при складанні оспорюваного заповіту, а також, що волевиявлення заповідача ОСОБА_6 при складанні нею 19.02.2013 р. заповіту на ім`я ОСОБА_1 , не було вільним і не відповідало її волі.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник