Справа №932/9089/20
Провадження №2/932/4358/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.

за участю секретаря: Мудраченко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в залі суду м.Дніпро, цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у серпні 2020 року надійшов вищезазначений позов в якому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 в порядку регресу матеріальну шкоду завдану в результаті ДТП у сумі 6 772,88 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Цитульського В.І. від 19.08.2020 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Доводи позивача викладені у позові.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 13.07.2017 сталася ДТП між автомобілями державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Оскільки постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП, ОСОБА_3 (власнику автомобіля державний номерний знак НОМЕР_2 )було виплачено страхове відшкодування за договором у сумі 6 772,88 грн. З огляду на те, що ТДВ «СК «Союз-Дніпро» як страховик транспортного засобу державний номерний знак НОМЕР_2 виплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування, та враховуючи відсутність у ОСОБА_1 , на момент ДТП, діючого договору страхування, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП.

Відповідачем відзиву не надано.

Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно з копії договору добровільного страхування наземного транспорту №424 від 10.10.2016 (КАСКО), ОСОБА_3 застрахував у ТДВ «СК «Союз-Дніпро» майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом державний номерний знак НОМЕР_2 . Строк дії договору до 13.10.2017.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.08.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП яке мало місце 13.07.2017 між автомобілями державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до копії акту огляду транспортного засобу, розрахунку, висновку експертного дослідження автотоварознавця №4811 від 27.07.2017, матеріальний збиток спричинений власнику автомобіля державний номерний знак НОМЕР_2 становить 6 876,02 грн.

Згідно з копією платіжного доручення №665 від 18.08.2017 ТДВ «СК «СОЮЗ-ДНІПРО» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 6 772,88 грн.

Норми права, що застосував суд.

Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Приписами частини 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з положеннями частини 3 статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Положеннями статті 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Положеннями статей 1191, 1192 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно приписів статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.27 Закону №85/96-ВР, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Закон №1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

У даному випадку відбувся перехід до позивача після виплати страхового відшкодування потерпілому за договором страхування від останнього прав кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).

Також, суд бере до уваги роз`яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4, викладені у пункті 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до яких при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019 у справі №587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019 у справі №370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19, 22.04.2020 у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), 15.10.2020 у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).

Крім цього, суд зазначає, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин. Такий висновок повністю узгоджується з правовим висновок Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №686/10520/15-ц.

Також суд наголошує, що відповідно до позиції колегії суддів висвітленої в постанові ВП/ВС у справі №904/5726/19 та виходячи із приписів матеріального і процесуального права, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З огляду на встановлені фактичні обставини спору, судом застосовуються приписи матеріального права, що регулюють механізм відшкодування шкоди в порядку суброгації, а не регресу.

Висновок суду.

Зважаючи на вищевикладене, суд доходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись 22, 979, 990, 993, 1166, 1187, 1191, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, статей 6, 8, 9, 27 Закону України «Про страхування», статей 1, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Союз-Дніпро», , юридична адреса: м.Дніпро, вул.Воскресенська, 17А, суму у розмірі 6 772 (шість тисяч сімсот сімдесят дві) грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Союз-Дніпро», , юридична адреса: м.Дніпро, вул.Воскресенська, 17А,судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 11.04.2022

Суддя В.І.Цитульський