Справа № 461/2216/21 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/3402/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2021 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17 липня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z77.2482, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 82 000 грн. зі сплатою 9.99% річних за користування кредитними коштами, а також інших платежів, передбачених умовами кредитного договору.

Стверджує, що банк повністю виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору № Z77.2482 від 17 липня 2018 року та надав відповідачу кредитні кошти.

Зазначає, що відповідач неналежним чином виконував умови договору, не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін, не сплатив нараховані проценти та інші платежі, передбачені договором, у зв`язку з чим станом на 13 січня 2021 року у нього виникла заборгованість в розмірі 114078.90 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом в розмірі 26 454.40 грн., заборгованості за простроченим боргом в розмірі 40 740.01 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі 7817.92 грн., заборгованості за строковими процентами в розмірі 494.90 грн., заборгованості за нарахованою платою за обслуговування кредиту в розмірі 34246.35 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення платежів.

Вказує, що пеня за несвоєчасне погашення платежів та інші штрафні санкції за кредитним договором нараховані відповідачу до 29 лютого 2020 року, тобто до введення в дію встановлених Кабінетом Міністрів України карантинних заходів, спрямованих на запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 направлялася вимога банку про усунення порушення кредитних зобов`язань та дострокове повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів протягом тридцяти днів календарних днів з дня її направлення, однак така відповідачем не виконана.

Наголошує, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис за № 1441 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню, що не позбавляє банк можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 114078.90 грн. та судові витрати.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» суму боргу за кредитним договором в розмірі 78 136.54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 1554.80 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні нарахованої плати та простроченої плати за обслуговування кредиту оскаржило Акціонерне товариство «Ідея Банк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення кредитного договору вищезазначена норма закону втратила чинність, так як набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким передбачено можливість стягнення плати за обслуговування кредиту.

Зазначає, що загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, які включають проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Вказує, що загальні витрати за споживчим кредитом, в тому числі і комісії та інші обов`язкові платежі, є складовою частиною загальної вартості кредиту, порядок розрахунку якої передбачений Постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49.

Вважає, що вимоги щодо безоплатності надання послуг з обслуговування кредиту законом не передбачено, а встановлена плата за послуги банк здійснює на користь відповідача, а не на власну користь.

Наголошує, що відсутнє рішення суду, яким би визнавався кредитний договір, чи окремі його положення, в тому числі і ті, якими передбачено плату за обслуговування кредиту, недійсними, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості за обслуговування кредиту, враховуючи презумпцію правомірності правочину.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, які є обов`язковими для судів при вирішення спорів. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі 35942.36 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким цю вимогу задовольнити в повному обсязі та стягнути судові витрати.

З апеляційної скарги Акціонерного товариства «Ідея Банк» вбачається, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредиту, а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині задоволених позовних вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року призначено на 17 год. 00 хв. 13 грудня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року зупинено апеляційне провадження у справі № 461/2216/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 496/3134/19 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року поновлено, справу призначено до розгляду на 16 год. 30 хв. 31 жовтня 2022 року без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 10 листопада 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 31 жовтня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 10 листопада 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z77.00611.004092482 згідно п.1.1 якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 82 000 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п 1.4 договору станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 9,9%.

Згідно з п 1.10 договору за обслуговування банком кредиту, що включає в себе:

- надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

- надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;

- опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Положенням пунктів 3.2.1., 3.2.4. кредитного договору передбачено право позичальника одержувати через банк інформацію про заборгованість за цим договором, та право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватись позичальнику, за законом.

Згідно пункту 6.1. кредитного договору, таблиці щомісячних внесків графіку щомісячних платежів за Кредитним договором Банк встановив на постійні основі плату за обслуговування кредитної заборгованості, загальний розмір якої складає 95 004 грн 36 коп.

Згідно пункту 2.1. кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 17 дня /числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310 з якого проводяться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п.3.3.1. цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Пунктом 2.6 кредитного договору погоджено, що у разі вимоги банку про дострокове повернення кредиту: (1) термін повернення кредиту вважається таким, що настав, та (2) банк вправі, але не зобов`язаний нараховувати проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення кредиту, (3) позичальник зобов`язаний повернути заборгованість за договором, сплатити неустойку (штрафи, пені) та відшкодувати завдані банку збитки.

12 травня 2020 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» надіслало ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань за №12.4.2/ Z77.00611.004092482 у якій позивач вимагає терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення кредитором вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме, достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто, до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. У випадку непогашення заборгованості за кредитним договором у визначений строк, банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості в безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір банку.

ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Згідно довідки -розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 13 січня 2021 року загальна заборгованість становить 114 078 грн. 90 коп., що складається з основного боргу 26 454 грн. 40 коп.; простроченого боргу 40 740 грн. 01 коп.; прострочених процентів 7 817 грн. 92 коп.; строкових процентів - 494 грн. 90 коп.; нарахованої плати за обслуговування кредиту 1 696 грн. 01 коп.; простроченої плати за обслуговування кредиту 34 246 грн. 35 коп.; пені за несвоєчасне погашення платежів, нарахована по 29.02.2020 року включно 2 129 грн. 31 коп.; інших штрафних санкцій, нарахованих по 29.02.2020 року включно 500 грн. 00 коп.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону.

Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними

Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час апеляційного перегляду даної справи.

З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , колегія суддів доходить висновку про те, що ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме заборгованість в сумі 1 696 грн. 01 коп. - нарахована плата за обслуговування кредиту та 34 246 грн. 35 коп. прострочена плата за обслуговування кредиту, не підлягають стягненню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутнє рішення суду, яким би визнавався кредитний договір, чи окремі його положення, в тому числі і ті, якими передбачено плату за обслуговування кредиту, недійсними, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості за обслуговування кредиту, враховуючи презумпцію правомірності правочину, є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Однак, з мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, обгрунтовуючи відмову в задоволенні частини позовних вимог, посилається на постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020 р. у справі №583/3343/19 ( провадження №61-22778св 19), від правових висновків яких відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, а відтак колегія суддів вважає за необхідне рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення плати за обслуговування кредиту змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення плати за обслуговування кредиту змінити, виклавши мотивувальну частину рішення щодо вирішення цих позовних вимог в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 10 листопада 2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк