Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/6165/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Щокань В.М.,

за участю представника

позивача адвоката Шимановського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.01.2021 між нею та відповідачем укладений договір позики грошових коштів № 05-01-21.

Згідно з умовами договору, позикодавець передав позичальнику на безоплатній основі 8 000 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути отриману суму у строки і порядку, зазначені у даному договорі. Сума позики, що встановлена у п. 1 договору, отримана позичальником від позикодавця у повному обсязі у момент підписання цього договору, про що складена розписка, яка є невід`ємною частиною даного договору. Повернення отриманої суми позики здійснюється позичальником у термін до 05.03.2021. Договір є безпроцентним (п. 1, 2, 4, 5 договору).

Крім того, пунктом 12 договору визначено, що позика вважається повернутою у момент передачі позикодавцеві грошей готівкою. Факт повернення грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позикодавцем у момент повернення йому суми позики.

Позивачка вказує, що на виконання умов договору позикодавцем було передано позичальнику грошові кошти у сумі 8 000 000 грн.00 коп., що підтверджується п. 2 договору, розпискою від 05.01.2021 та не заперечується позичальником з огляду на п. 14 договору.

Таким чином, позикодавець виконала зобов`язання за договором позики грошових коштів № 05-01-21 від 05.01.2021, натомість позичальник не виконав свої зобов`язання за цим договором у частині повернення суми грошових коштів, а саме 8 000 000 грн. 00 коп. до 05.03.2021.

Разом з тим, незважаючи на досягнуту домовленість, станом на момент подачі позову грошові кошти позичальником не повернуті.

Відповідно до положень п. 11 договору, у разі, коли позичальник не поверне позику у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість у примусовому порядку.

Пунктом 7 договору визначено, що позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за цим договором.

Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей у позику в національній валюті України, а саме 8 000 000 грн. 00 коп., а тому позивачка зазначає, що саме вказана сума і підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Ухвалою суду від 05.11.2021 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по справі.

31.01.2022 ухвалою суд закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 28.04.2022 дану позовну заяву залишено без розгляду, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Разом з тим, постановою Черкаського апеляційного суду від 06.09.2022 скасовано ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2022, а матеріали даної цивільної справи направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

14.09.2022 ухвалою суду дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Шимановський А.В. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити у повному обсязі, на підставі обґрунтування, що наведене у позові та з урахуванням доказів, які додані до нього. Пояснив, що такі кошти дійсно фактично були наявні у позивачки, але це нічим підтвердити неможливо. Ці кошти нею у позику передані відповідачу. До того ж, зазначив, що на розгляді у судах не перебувають справи щодо арешту майна сторін і, відповідно, відсутні підстави вважати, що це штучно створений позов. Крім того, зазначив, що ні на момент подачі позову до суду, ні на момент розгляду справи, відповідач коштів не повернув, договір є чинним.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. 07.11.2022 від нього надійшла письмова заява від 04.11.2022, з якої вбачається, що він визнає заявлені позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Крім того, розгляд справи просив проводити без його участі.

Заслухавши думку представника позивачки, враховуючи думку відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 05.01.2021 між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір позики грошових коштів № 05-01-21, за умовами якого позикодавець передав позичальнику на безоплатній основі 8 000 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути отриману суму у строки і порядку, зазначені у даному договорі.

Пунктом 2 договору визначено, що сума позики, встановлена п. 1 договору, отримана позичальником від позикодавця у повному обсязі у момент підписання цього договору, про що складена розписка, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до розписки від 05.01.2021, ОСОБА_2 , отримав у борг 8 000 000 грн. від ОСОБА_1 , за договором позики грошових коштів № 05-01-21 від 05.01.2021, які зобов`язався повернути у термін, який передбачений договором позики грошових коштів № 05-01-21 від 05.01.2021. Дана розписка підписана позичальником і її оригінал знаходиться у позивачки.

Відповідно до п.п. 4, 5 договору, повернення отриманої суми позики здійснюється позичальником у термін до 05.03.2021. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену у п. 1 цього договору без сплати процентів.

Згідно з п. 7 договору, позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за цим договором.

У разі, коли позичальник не поверне позику у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість у примусовому порядку (п. 11 договору).

Факт написання власноручно відповідачем розписки від 05.01.2021 не заперечується і самим відповідачем, враховуючи визнання ним позову.

Разом з тим, встановлено, що в обумовлений строк відповідач грошові кошти за позикою позивачці не повернув. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами та поясненнями учасників справи, а тому суд вважає їх доведеними.

Таким чином, відповідач порушив умови виконання зобов`язання, які передбачені договором позики, а саме прострочив повернення позивачці коштів у сумі 8 000 000 грн. 00 коп. у визначений строк.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики, розписка про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Тобто, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08.07.2019 справа №524/4946/16-ц.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

При цьому, судом враховані висновки, що викладені у постанові ВС від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Позивачка стверджує, що станом і на момент подачі позовної заяви до суду і на час розгляду справи, відповідач борг не повернув, що підтверджується наявністю у неї оригіналу розписки від 05.01.2021.

Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що нею була надана грошова позика відповідачеві, відповідно до договору позики грошових коштів № 05-01-21 від 05.01.2021, про що складено відповідачем відповідну розписку, яка датована 05.01.2021, за якою ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 8 000 000 грн. 00 коп. Грошові кошти відповідачем не були повернуті позивачці й на час розгляду справи, що відповідачем не заперечується та підтверджено його письмовою заявою від 04.11.2022, яка подана ним до суду.

У суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів.

До того ж, відповідачем не спростовано наявності заборгованості. Крім того, на час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Суд прийняв визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить нормам законодавства.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у сумі 11350 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 23.09.2021.

Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, тому, до стягнення із відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір у розмірі 11350 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 206, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8000000 (вісім мільйонів) грн. 00коп., а також судовий збір у розмірі 11350грн. 00коп., а всього 8011350 (вісім мільйонів одинадцять тисяч триста п`ятесят) грн. 00коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 28.11.2022.

Головуючий: С. М. Позарецька