Справа № 495/4503/22
№ провадження 2/495/1795/2022
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
17 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Мельник Ю.В.
справа №495/4503/22,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
04 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Стислий виклад позиції позивача
Так, вимоги позивача мотивовані тим, що він, на підставі Договору дарування житлового будинку від 06 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтина Іриною Володимирівною, є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
В належному йому будинку зареєстрований його колишній зять, проте за місцем реєстрації не проживає більше трьох років.
З урахуванням того, що він позбавлений можливості безперешкодно користуватися своїм будинком, та виходячи з того, що відповідач не проживає у належному йому будинку, тобто фактично втратив своє право користування ним, позивач і звернувся до суду з даним позовом.
Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
08 липня 2022 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням її підготовчого розгляду.
23 серпня 2022 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи.
Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.
Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви позивача, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2022 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що дійсно на підставі Договору дарування житлового будинку від 06 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтина Іриною Володимирівною, позивач є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 18-20)
В належному йому будинку зареєстрований його колишній зять: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказує, що відповідач вже не є членом його сім`ї, за місцем реєстрації не проживає більше трьох років.
В якості надання доказу не проживання відповідача у житловому будинку, позивач надав до суду акт про фактичне місце проживання (не проживання) від 04 серпня 2021 року, відповідно до якого депутатом Мологівської сільської ради 3 виборчого округу в присутності свідків, мешканців села, встановлено, що в АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не проживає з 2019 року по теперішній час. (а.с. 11)
Позивач просить застосувати норми права щодо захисту права власності, та вважає, що існують усі правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, належного позивачу.
Нормативне обґрунтування
Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.
Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
У системному аналізі статей 383, 391 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України, а також ст. 71,72 ЖК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405,406 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
24 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/6361/15-ц, провадження № 61-7233св19 досліджував питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Відповідно до вказаної постанови ВС зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки.
У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення
Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказом, судом встановлено відсутність відповідача за місцем реєстрації з 2019 року, що підтверджено актом про фактичне місце проживання від 04 серпня 2021 року.
Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивача.
Враховуючи вищевикладене, а саме набуте у встановленому законом порядку право власності позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 , ту обставину, що відповідач дійсно не проживає в ньому понад встановлені чинним законодавством строки, з 2019 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного та керуючись ст. 71,72,150 ЖК України, ст. ст. 319, 391, 405,406 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265,280-281, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛ И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії № НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 17 листопада 2022 рік

С У Д Д Я :