Справа № 603/686/21
Провадження № 2/603/31/2022
"29" квітня 2022 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді Галіяна І.М.
секретаря судового засідання - Коди О.І.
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу
представник позивача: адвокат Рекуш Олег Романович
предмет позову: виселення з квартири без надання іншого житла,
представника позивача - адвоката Рекуша О.Р.
відповідача - не з`явився,
І. Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з вимогою до відповідача ОСОБА_2 про виселення з квартири без надання іншого житла та в подальшому подав заяву про зміну підстав позову.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.08.2014 року, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно №1093 від 18 серпня 2014 року, належить на праві приватної власності будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
В даному будинку зареєстровані та проживають його донька - ОСОБА_3 , її колишній чоловік - ОСОБА_2 та сім неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Рішенням Бучацького районного суду від 01.10.2021 року розірвано шлюб між його донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Також в позовній заяві зазначає, що проживання разом із зятем в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідач веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, приходить до житлового будинку у нетверезому стані, часто вчиняє домашнє насильство. Йому, його доньці - ОСОБА_3 та іншим родичам неодноразово доводилось викликати поліцію аби захиститись від його нападів, за що ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, посилаючись на рішення судів, що свідчить про систематичність вчинення останнім протиправних діянь.

З огляду на зазначене, вважає своє проживання та проживання інших членів його сім`ї з відповідачем в одному житловому будинку неможливим, а тому його позовні вимоги про усунення перешкод шляхом виселення відповідача, є єдиним способом захисту його прав щодо проживання з відповідачем в одному житловому будинку, посилаючись на ст. 116 ЖК УРСР (заява про зміну підстав позову).

ІІ. Процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 24.11.2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

17.01.2022 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

29.04.2022 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області постановлено рішення про проведення заочного розгляду даної цивільної справи на підставі наявних у справі доказів з врахуванням пояснень представника позивача та свідків.

ІІІ. Позиції сторін.

У зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття які роблять неможливим для позивача та інших членів його сім`ї проживання з відповідачем в житловому будинку, просить винести рішення, яким усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_2 з належного позивачу на праві приватної власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом п`ятнадцяти днів відповідачем до початку розгляду справи по суті не було подано відзиву на позовну заяву.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві та заяві про зміну підстав позову, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи за останнім відомим суду місцем реєстрації (проживання), про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та суду його не надіслав.

Згідно з п.1 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18.08.2014 року, серії НАА 898865, є власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

В даному житловому будинку окрім власника зареєстровані та проживають: його донька - ОСОБА_3 , її колишній чоловік - ОСОБА_2 та сім неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Коропецькою селищною радою Тернопільської області 04.11.2021 року за №383.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 01.10.2021 року (Справа №603/353/21) шлюб між донькою позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Свідок ОСОБА_3 - дочка позивача та колишня дружини відповідача в судовому засіданні пояснила, що її батько ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в якому проживає без реєстрації. Також, в даному житловому будинку зареєстрований та проживає її колишній чоловік ОСОБА_2 , який веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, часто вчиняє домашнє насильство по відношенні до неї, що негативно впливає на дітей.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні надали свідки ОСОБА_11 - дочка позивача та ОСОБА_12 - дочка позивача.

Отже, з позовної заяви, пояснень представника позивача та свідків встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишився проживати в житловому будинку, власником якого є позивач.

Підставою звернення позивача з позовом про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку без надання іншого житла є систематичне порушення відповідачем правил співжиття які роблять неможливим для позивача та інших членів його сім`ї проживання з відповідачем в житловому будинку.

Так, 13 лютого 2020 року близько 18.00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання, що в с. Горигляди Чортківського району Тернопільської області, в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_3 , що виражалось в словесних образах, нецензурній лайці, погрозах фізичною розправою, що викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За вчинення вказаного адміністративного правопорушення постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2020 року по справі №603/115/20 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.

Крім того, продовжуючи свої умисні дії, будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 12 липня 2020 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив психологічне насильство стосовно дружини ОСОБА_3 , що виражалось в словесних образах та погрозах, нецензурній лайці, залякуванні, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

За вчинення вказаного адміністративного правопорушення постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2020 року по справі №603/381/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст, 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_2 , 23 липня 2020 року близько 21 год 20 хв, перебуваючи по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив психологічне насильство стосовно дружини ОСОБА_3 , що виражалось в словесних образах та погрозах, нецензурній лайці, приниженні та залякуванні, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

За вчинення вказаного адміністративного правопорушення постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року по справі №603/419/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді 40 (сорока) годин громадських робіт.

В подальшому, ОСОБА_2 , будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення домашнього насильства, 06.09.2020 приблизно о 18 год 00 хв, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_3 , що виражалось у словесних образах та погрозах, нецензурній лайці, залякуванні, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

За вчинення вказаного адміністративного правопорушення постановою Монастириського районною суду Тернопільської області від 08 вересня 2020 року по справі №603/531/20 ОСОБА_2 визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді 40 (сорока) годин громадських робіт.

Однак, будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, ОСОБА_2 належний висновок не зробив та продовжив свої умисні протиправні дії спрямовані на систематичне заподіяння своїй дружині ОСОБА_3 психологічних страждань.

Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення домашнього насильства психологічного характеру, 13 січня 2021 року близько 18 год 00 хв, між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 , за місцем спільного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , в одній із кімнат житлового будинку, на ґрунті тривалих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що виражалось у словесних образах та погрозах, нецензурній лайці, залякуванні.

Так, ОСОБА_2 в період часу з 13 лютого 2020 року по 13 січня 2021 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді систематичного заподіяння психологічних страждань своїй дружині ОСОБА_3 і бажаючи їх настання, умисно систематично вчиняв психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, висловленнях нецензурною лайкою, погрозах, що призвело до психологічних страждань, що завдали шкоди її психічному здоров`ю та погіршили якість життя потерпілої.

Крім того, вироком Бучацького районного суду від 9 липня 2021 року ОСОБА_2 засуджено за ст. 126-1 КК України за фактом вчинення домашнього насильства стосовно своєї дружини ОСОБА_3 , справа №603/177/21.

Також рішенням Монастириського районного суду від 12 серпня 2021 року по справі №603/452/21 стосовно ОСОБА_2 видано обмежувальний припис з покладенням на останнього таких обов`язків: - заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Окрім цього, вироком Монастириського районного суду від 05 листопада 2021 року, справа №603/45/21 ОСОБА_2 засуджено за ст. 128 КК України за фактом необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_12 , яка є рідною сестрою колишньої дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3

V. Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Нормами ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Також, сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР виселення членів сім`ї власника жилого будинку без надання іншого жилого приміщення допускається, якщо систематичне порушення правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Під заходами запобігання і громадського впливу маються на увазі, зокрема, попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, товариськими судами. Таким чином, законодавцем передбачено, що в даному випадку маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_13 був вселений до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в зв`язку з одруженням із дочкою позивача - ОСОБА_3 , зареєстрований в ньому та проживав у вказаному житловому будинку в якості члена сім`ї ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_2 набув права користування чужим майном, що по своїй суті є сервітутом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що він є власником спірного житлового будинку, відповідач створює йому та його сім`ї проблеми та перешкоди для реалізації права на спокійне проживання. Позивач ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_3 неодноразово звертались до правоохоронних органів із заявами щодо неправомірної поведінки ОСОБА_2 . Відповідача неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, кримінальної відповідальності за умисне систематичне вчинення психологічного насильства та прийнято рішення про видачу обмежувального припису за вчинення домашнього насильства.

Вищевказані заходи впливу на ОСОБА_2 виявились безрезультатними. Відповідач проживає в житловому будинку як колишній член сім`ї (колишній чоловік дочки позивача - ОСОБА_3 ), проте між сторонами існує тривалий конфлікт, відповідач систематично створює конфліктні ситуації, регулярні сварки, що порушує правила співжиття і робить неможливим проживання позивача та його сім`ї з ним в одному житловому будинку. Добровільно звільнити житло ОСОБА_1 , відповідач не бажає. Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку в якому проживає окрім відповідача та його колишньої дружини ще сім неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Тобто, позивач та члени його сім`ї потребують належних умов для проживання, виховання дітей та їх навчання. Їх проживання з ОСОБА_2 , враховуючи систематичне порушення правил співжиття, матиме негативний вплив на спокій, стиль і спосіб власника спірного житла та членів його сім`ї, а також створюватиме психологічну напругу. ОСОБА_2 не відноситься до верств населення, які потребують соціального захисту, має можливість самостійно організувати власне життя, в тому числі - забезпечити себе житлом та роботою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 , який спільним побутом з позивачем не пов`язаний, членом його сім`ї не є, не дотримується охоронюваного законом права ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном, що робить неможливим їх проживання в одному житловому будинку, а заходи впливу виявились безрезультатними, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

VІ. Судові витрати.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача - ОСОБА_2 підлягає стягненню в користь позивача ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду з позовною заявою та підтверджений квитанцією судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири без надання іншого житла - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення заочного рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення а у разі ухвалення заочного рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 09.05.2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) проживаючого за адресою: с.Горигляди Чортківського (Монастириського) району Тернопільської області.

Представник позивача: адвокат Рекуш Олег Романович, (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 30.11.2018 року №000337, Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 08.07.2021 року №522), місцезнаходження якого: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ), проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя І. М. Галіян