Провадження № 2/369/1753/22
14.02.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі Бікус С.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білогородська сільська рада, про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Білогородська сільська рада, в якій просила суд: зобов`язати Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області подати до суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 29 листопада 2003 року між ОСОБА_2 , 1974 року народження та ОСОБА_1 , 1983 року народження, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №1898.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народився син ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації народжень 23 вересня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 2182 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2015 року у справі № 369/3120/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні сина участі не бере, тобто ухиляється від своїх прямих обов`язків, у зв`язку з чим, подано даний позов.

02 серпня 2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за вказаним позовом.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала через канцелярію суду 31 січня 2022 року заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги повністю підтримує, позов просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала.

В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду невідомі, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату час та місце розгляду, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та судових повісток на адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , однак, вся кореспонденція повернулась без вручення адресату з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач повідомлений про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».

В судове засідання представник Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області за наявними матеріалами справи відповідно до діючого законодавства та надав суду рішення (висновок) Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області № 167 від 25 листопада 2021 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав батька - гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини».

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 листопада 2003 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №1898.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народився син ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації народжень 23 вересня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 2182 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

З довідки № 04-49/3333 від 27.07.2021 вбачається, що позивач ОСОБА_1 та її син - ОСОБА_3 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 , зазначене також, підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 02.07.2021 складеного депутатом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області І.О. Білозор.

З довідки Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 20 травня 2021 року вбачається, що у період з 30.08.2020 по 20.05.2021, згідно виконавчого листа № 369/11357/19 від 24.04.2020 виданого Києво-Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 30.08.2019 до досягнення дитиною повноліття, у ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі 86926,75 грн перед ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 .

Позивачем було надано довідку з Дитячої консультативно-діагностичної поліклініки від 08.07.2021, де зазначається, що дитина при зверненні до медичного закладу постійно перебуває у супроводі матері, батько участі у піклуванні дитини не приймає.

Також, позивачем надано довідку видану в.о. директора школи з Святопетрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Печеною Н.А., де зазначено, що ОСОБА_3 , навчається у 3-Б класі Святопетрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, регулярно відвідує заняття у школі. Дитина охайна і доглянута, вихованням ОСОБА_3 займається мати - ОСОБА_1 . Батько дитини - ОСОБА_2 контакту зі школою, де вчиться ОСОБА_3 , не підтримує, з вчителями не спілкується, місце його проживання не відомо, в школі жодного разу не був.

З рішення Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області № 167 від 25 листопада 2021 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав батька - гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини» вбачається, що виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області вважає, за доцільне позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Суд оцінивши докази надані позивачем, дійшов висновку, що ОСОБА_2 безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини та її матеріального забезпечення.

Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо наданими доказами позивачем. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Досліджені докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини.

Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив.

Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні ОСОБА_2 його малолітнього сина, судом не встановлено. Також, судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_2 намагався виконувати батьківські обов`язки.

Відповідач вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дитини, сплати аліментів.

На переконання суду позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 не зашкодить інтересам дитини, його подальшому вихованню та утриманню.

У висновку Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області № 167 від 25 листопада 2021 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав батька - гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини» зазначено, що виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області вважає, за доцільне позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165 СК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білогородська сільська рада, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.О. Фінагеєва