Справа №443/178/22
Провадження №2/443/382/22
РІШЕННЯ

іменем України

10 листопада 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гивель В.П. подав до суду позовну заяву до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , у якій просить стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на його користь заборгованість по заробітній платі 5 863,63 грн та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що у період з 06.05.2021 по 29.07.2021 ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та працював на посаді водія-експедитора. Відповідачка невчасно оплачувала заробітну плату, а за липень 2021 року взагалі відмовилася оплачувати. Даний факт сприяв зверненню позивача до Управління Держпраці в Івано-Франківській області за захистом порушених прав. Згідно з листом Управління Держпраці в Івано-Франківській області при перевірці ФОП ОСОБА_2 встановлено порушення вимог частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні, оскільки відповідачем не проведено виплату всіх сум у день звільнення. Також не проведено виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, чим порушено вимоги частини1 статті 83 КЗпП України. За результатами позапланової перевірки складено акт, ФОП ОСОБА_2 винесено припис про усунення виявлених порушень вимог законодавства про працю. Листом Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 06.01.2022 встановлено, що нарахований ОСОБА_1 заробіток за період з 05.05.2021 по 29.07.2021, який відображений у звітності поданої до органів Державної податкової служби ФОП ОСОБА_3 , становив: за травень місяць 5 333,33 грн, за червень місяць 6 000,00 грн, за липень місяць 5 727,27 грн. Відповідачем не виплачена заробітна плата у розмірі 5 727,27 коп. У день звільнення позивача відповідач не повідомив письмово про нараховані суми, належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням. Позивачу не виплачено заробітної плати в розмірі 5 727,27 за липень місяць 2021 року, які підлягають стягненню з відповідача. Крім цього, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 119 робочих днів, з відповідача підлягає стягнення середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 16 613 грн 59 коп.

Відповідач правом на подання відзиву не скористалася.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю.

Представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, суду пояснив, що матеріали справи не містять жодного доказу відсутності у відповідачки заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу. Просить суд позов задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечила повністю, суду пояснила, що позивачу нараховано за липень 2021 року до виплати, з урахуванням здійснених утримань, заробітну плату у сумі 4 610,45 грн. та відпускні у сумі 1 035,02 грн. За наслідками перевірки Держпраці її не притягували до відповідальності. Нею перераховувалися позивачу кошти на картку і надані усі докази на підтвердження цього, а також виплачені всі належні йому кошти. Вона надсилала позивачу запрошення з метою врегулювання питання розрахунку, однак він не приїхав.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову у повному обсязі (а.с.102).

Представником позивача подано клопотання про витребування доказів (а.с.12), клопотання про розгляд підготовчого засідання за відсутності позивача та його представника і витребування доказів (а.с.24), клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомлення з поданими відповідачкою документами (а.с.30), клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи (а.с.58, 72), клопотання про відкладення розгляду справи для можливості врегулювання спору (а.с.84), заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою відповідача (а.с.90), клопотання про проведення судового засідання у відсутності адвоката (а.с.100).

Відповідачкою подано заяву про розгляд справи за її відсутності, невизнання позову повністю та долучення документів до матеріалів справи (а.с.31), клопотання про відкладення розгляду справи для можливості врегулювання спору (а.с.85), клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з перебуванням її на лікарняному і неможливістю прибути в судове засідання (а.с.88), заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.101).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 08.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19-20).

Ухвалою судового засідання від 17.03.2022 витребувано у ФОП ОСОБА_2 докази (а.с.25-26).

Ухвалами судового засідання від 10.05.2022, 21.07.2022, 12.09.2022 відкладено розгляд справи (а.с.56, 86, 91).

Ухвалою судового засідання від 10.11.2022 судом постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.103).

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до наказу ФОП ОСОБА_2 №8 від 05.05.2021 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду водія-експедитора з 06.05.2021 з місячним окладом 6 000,00 грн (а.с.34).

Згідно з наказом ФОП ОСОБА_2 №17 від 29.07.2021 ОСОБА_1 звільнено з роботи водія-експедитора з 29.07.2021 згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) (а.с.35).

Записи про прийняття ОСОБА_1 на роботу на посаду водія-експедитора та його звільнення з цієї роботи, а також документи, на підставі яких зроблені зазначені записи, містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с.32-33).

Згідно з розрахунково-платіжними відомостями за травень-липень 2021 року ФОП ОСОБА_2 , водію ОСОБА_1 нараховано: у травні 2021 року 5 333,00 грн (до видачі 4 293,33 грн), у червні 2021 року 6 000,00 грн (до видачі 4 830,00 грн), у липні 2021 року 5 727,27 грн (до видачі 4 610,45 грн) (а.с.39-41).

З платіжних доручень вбачається, що ОСОБА_2 здійснювала перекази власних коштів 01.05.2021, 29.05.2021, 05.06.2021, 12.06.2021, 14.06.2021, 18.06.2021 для поповнення кредитного рахунку № НОМЕР_1 (а.с.42-48).

Згідно з довідки ФОП ОСОБА_2 проведено нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 , за травень-липень 2021 року, а також проведено нарахування та виплата відпускних при його звільненні (а.с.36).

Відповідно до видаткових касових ордерів №29 від 29.07.2021 та №10 від 10.10.2021 ОСОБА_1 проведено розрахунок по заробітній платі у сумі 4 610,45 грн та розрахунок по нарахованню відпускних у сумі 1 035,02 грн (а.с.76, 82).

На ці суми складені відповідні прибуткові касові ордери (а.с.77, 80).

Звіт водія ОСОБА_1 з 23.06. по 28.07.2021 містить інформацію про витрати пального, а також отримані та витрачені ним суми коштів (а.с.50).

У серпні та жовтні 2021 року ФОП ОСОБА_2 скеровувала ОСОБА_1 поштові відправлення з рекомендованим повідомленням про їх вручення та зверталася до нього з проханням з`явитися 21.10.2021 для проведення розрахунку по заробітній платі і відпускних (а.с.55, 75).

Звідним для відрахувань у Фонди за жовтень 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 нараховано відпускних у сумі 1 285,74 грн (а.с.38).

За змістом відомості на виплату готівки №НЗП-000010 за жовтень 2021 року, ОСОБА_1 належить до виплати 1 035,02 грн (а.с.37).

Відповідно до листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області Державної служби України з питань праці (Держпраці) від 22.09.2021, при проведенні позапланового заходу контролю у формі перевірки у ФОП ОСОБА_2 встановлено порушення вимог частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 з роботи не проведено виплата всіх сум, що належать від ФОП ОСОБА_2 в день звільнення 29.07.2021 та порушення вимоги частини 1 статті 83 КЗпП України не проведено виплату грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки. За результатами перевірки складено акт та ФОП ОСОБА_2 внесено припис про усунення виявлених порушень вимог законодавства про працю (а.с.6).

ФОП ОСОБА_2 надала відповідь на припис від 28.12.2021, за змістом якого нею вжито всіх заходів щодо усунення порушень 13.10.2021 відправлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення листи-запрошення на отримання розрахунку по заробітній платі до адресата ОСОБА_1 , однак він у зазначений день не з`явився (а.с.67).

З листа Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області від 06.01.2022 вбачається, що за даними реєстру застрахованих осіб ОСОБА_1 за період з 05.05.2021 по 29.07.2021 нараховано заробіток, який відображений у звітності поданої до органів Державної податкової служби ФОП ОСОБА_2 : за травень 2021 року 5 333,33 грн, за червень 2021 року 6 000,00 грн, за липень 2021 року 5 727,27 грн (а.с.11).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з невиплатою відповідачкою всіх сум, що належали позивачу, в день його звільнення.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та Закону України «Про оплату праці» (далі Закон № 108/95-ВР), які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Так, за змістом частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з вимогами частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до положень статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з приписами частини 1, 2 статті 26 Закону № 108/95-ВР відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам.

Нормою частини 1 статті 27 Закону № 108/95-ВР встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників та застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Зважаючи на вимоги частини 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року за наслідком розгляду справи № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), згідно з якими встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця (пункт 71). Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (пункт 72). Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (пункт 77). Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків (пункт 78). Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (пункт 86). З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України (пункт 87). зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (пункт 91).

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 з 05.05.2021 працював у відповідача ФОП ОСОБА_2 на посаді водія-експедитора з місячним окладом 6 000,00 грн.

29.07.2021 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін.

При звільненні йому нараховано до виплати заробітну плату у сумі 4 610,45 грн та відпускні у сумі 1 035,02 грн.

Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що при звільненні ФОП ОСОБА_2 не виплатила ОСОБА_1 всіх сум, що належали йому в день його звільнення. У зв`язку з невиплатою цих сум, ОСОБА_1 має право на виплату йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Водночас, відповідачка, заперечуючи повністю проти позову, покликається на те, що нею нараховано та повністю проведено розрахунок з позивачем по всіх сумах, які належали останньому в день його звільнення.

Надаючи оцінку аргументам сторін суд зазначає таке.

Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині невиплати ОСОБА_1 всіх сум, що належали йому від ФОП ОСОБА_2 в день звільнення.

Суд зазначає, що закон покладає на роботодавця обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, тобто виплатити всі суми, що йому належать в день звільнення. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до положень Кодексу Законів про працю України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед працівником із виплати всіх належних йому сум при звільненні покладається на роботодавця (відповідача), а не на працівника (позивача).

На підтвердження обставин щодо виплати всіх сум, належних ОСОБА_1 при звільненні, ФОП ОСОБА_2 надала, зокрема, довідку про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 , а також платіжні доручення. Однак, аналіз цих документів дозволяє суду дійти висновку, що вони є неналежними доказами. Так, довідка, сама по собі, не є достатнім (самостійним) доказом відсутності заборгованості роботодавця (відповідачки) перед працівником (позивачем) з виплати належних останньому сум, оскільки така повинна ґрунтуватися (підкріплюватися) на первинних документах (видаткових касових ордерах, відомостях про виплату грошових коштів, платіжних дорученнях тощо). Надані відповідачкою платіжні доручення свідчать про здійснення ОСОБА_2 перерахування власних грошових коштів на кредитний рахунок № НОМЕР_1 , однак у жодному з цих платіжних доручень не міститься інформації про власника (володільця) цього кредитного рахунку. Призначення платежу у вказаних платіжних дорученнях одне і теж переказ власних коштів для поповнення рахунку НОМЕР_2 . Більше того, одне з платіжних доручень про перерахування ОСОБА_2 на кредитний рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів оформлено 01.05.2021, тобто ще до виникнення трудових правовідносин між нею та ОСОБА_1 .

Інші письмові докази, зокрема і видаткові касові ордери, не підтверджують виплати ОСОБА_1 всіх нарахованих йому сум при звільненні, оскільки такі не містять його підпису, який би засвідчував отримання ним цих сум.

Наявна у матеріалах справи роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19, 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21).

Суд зауважує, що матеріали справи містять фактичні дані (лист Управління Держпраці в Івано-Франківській області) на підтвердження проведення Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області у ФОП ОСОБА_2 перевірки та встановлення порушення нею вимог КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 з роботи, а саме: не проведення виплат всіх сум, що належали йому в день звільнення 29.07.2021. Відповідачка у судовому засіданні підтвердила цю обставину, аргументувавши висновки Держпраці відсутністю у неї на час перевірки належним чином оформлених первинних документів про виплату ОСОБА_1 належних йому при звільненні сум, однак зобов`язання перед ОСОБА_1 цих сум нею були виконані у повному обсязі.

Суд зазначає, що аргументи відповідачки не узгоджуються з дослідженими судом доказами, які підтверджують факт допущення нею порушення вимог КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 з роботи, а саме: невиплату позивачу всіх належних йому сум при звільненні у день звільнення і наявність заборгованості перед позивачем по цих сумах на даний час, а надані відповідачкою докази не спростовують цієї обставини.

Суд звертає увагу на те, що відповідачка не була обмежена у праві на подання доказів (належних, допустимих та достовірних) на підтвердження обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень, а також у заявленні різного роду клопотань, у тому числі про витребування доказів, однак цими правами у повній мірі не скористалася.

Таким чином, суд доходить переконання, що відповідачка не довела належними, допустимими та достовірними доказами здійснення нею виплати позивачу у день його звільнення всіх сум, що належали йому при звільненні.

З наявних у справі первинних документів беззаперечно встановлено, що за липень 2021 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у сумі 5 727,27 грн (з урахуванням здійснених утримань до виплати підлягає 4 610,45 грн). Крім цього, ОСОБА_1 нараховано відпускних у сумі 1 285,74 грн (з урахуванням здійснених утримань до виплати підлягає 1 035,02 грн). Отже, ОСОБА_1 підлягала до виплати ФОП ОСОБА_2 у день його звільнення сума у розмірі 5 645,47 грн, однак цього відповідачкою проведено не було і на час розгляду справи у суді відсутні фактичні дані на підтвердження здійснення виплати зазначеної суми, тому ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному обсязі.

Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку та обґрунтованості нарахованої суми середнього заробітку.

Суд зауважує, що оцінка майнових втрат, яких зазнав працівник, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Аналізуючи матеріали справи, суд звертає увагу на наявність у таких двох поштових відправлень рекомендованим повідомленням про їх вручення, які датовані серпнем та жовтнем 2021 року, відправником у яких є ОСОБА_2 , а адресатом (одержувачем) ОСОБА_1 . Крім цього, матеріали справи містять лист-запрошення про проведення розрахунку по заробітній платі та відпускних, оформлений відповідачкою до позивача 13.10.2021 (у період скерування поштового відправлення), а також відповідь на припис та пояснювальна записка, у яких ОСОБА_2 покликається на скерування 13.10.2021 ОСОБА_1 зазначеного листа-запрошення. Наведені докази, на переконання суду, свідчать про добросовісну поведінку відповідачки та намір виплатити позивачу належних йому при звільненні сум.

З огляду на викладене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, а також поведінку роботодавця (відповідачки), яка вживала заходи щодо проведення з працівником розрахунку по заробітній платі та відпускних, тому суд доходить висновку, що з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у сумі 9 660,00 грн (за два місяці (серпень і вересень 2021 року) з урахуванням розміру нарахованої позивачу (із здійсненими утриманнями) заробітної плати за один місяць, яка становить 4 830,00 грн).

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам, з урахуванням розміру ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову майнового характеру до суду у сумі 675,73 грн (15 305,47 х 100% : 22 477,22 = 68,09%; 992,40 : 100% х 68,09% = 675,73).

На підставі статей 83, 116, 117 Кодексу законів про працю України, статей 26, 27 Закону України «Про оплату праці» та керуючись статтями 10, 19, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні суму у розмірі 5 645,47 грн, середній заробіток у сумі 9 660,00 грн, а всього 15 305 (п`ятнадцять тисяч триста п`ять) грн 47 коп.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 675 (шістсот сімдесят п`ять) грн 73 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення 10 листопада 2022 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів