Справа № 130/3073/21
Провадження № 22-ц/801/865/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокуСправа № 130/3073/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Г. Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринського прокурора Омельчук Аліни Володимирівни, Жмеринського слідчого нацполіції Майченка Анатолія Миколайовича про стягнення шкоди за порушення співвідповідачами ч. 2 ст. 21, ст. 533 КПК України,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Порощука П. П. в приміщенні суду в м. Жмеринка, повний текст рішення складено 24 лютого 2022 року, -

в с т а н о в и в :

04 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринського прокурора Омельчук А. В., Жмеринського слідчого нацполіції Майченка А. М. про стягнення шкоди за порушення співвідповідачами ч. 2 ст. 21, ст. 533 КПК України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за період провадження по кримінальній справі, номер якої зазначений в ухвалах Жмеринського суду скасовані постанови слідчого про закриття провадження в цій справі. Згідно постанови апеляційного суду від 20.09.20 року незаконна постанова винесена при незаконних діях слідчого. Незаконність дій прокурора - в порушенні ч. 9 ст. 36 КПК України - прокурор зобов`язаний приймати процесуальні рішення щодо продовження строків слідства. Зазначив докази ухвали та постанови суду; спосіб захисту - норми права, застосованих постановою апеляційного суду від 20.05.2019 року. Докази - ухвали та постанова суду. Обґрунтував шкоду та її суму - похилий вік позивача -73 роки, порушення співвідповідачами вимог КПК України.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив :

-визнати невиконання співвідповідачами вимог КПК України,

-стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби 100000 грн. моральної шкоди на його користь.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є помилковим та спростовується наданими позивачем доказами (ухвалою суду від 09 липня 2019 року та від 04 жовтня 2019 року).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

10 травня 2018 року Жмеринською місцевою прокуратурою розпочато кримінальне провадження на підставі заяви ОСОБА_1 про вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 382 КК України.

10 травня 2018 року матеріали вказаного кримінального провадження № 0000022 були направлені до Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області за підслідністю для здійснення досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Жмеринського ВП ГУПН у Вінницькій області майора поліції Майченка А.М. від 20 травня 2019 року закрито кримінального провадження №0000022 від 10 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 382 КК України.

Згідно з копією ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року у справі № 130/1080/19 постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції Майченка А. М. від 20 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000022 від 10 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України скасовано. /а. с. 2-3/.

07 серпня 2019 року слідчим СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Майченко А. М. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000022 від 10 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 382 КК України, на підставі абзацу 2 пункту 10 частиною першою статті 284 КПК України, в зв`язку із зобов`язаністю слідчого, прокурора закрити кримінальне провадженні у разі, коли строки досудового розслідування, визначенні ст. 219 КПК України, закінчилися та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Згідно з копією ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2019 року у справі № 130/1080/19 скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження від 07 серпня 2019 року слідчого СВ Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області майора поліції Майченка А. М. у кримінальному провадженні № 0000022 від 10 травня 2018 року за частиною першою статті 382 КК України задоволено частково. Постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції Майченка А. М. про закриття кримінального провадження від 07 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000022 від 10 травня 2018 року за частиною першою статті 382 КК України скасовано. /а. с. 4-5/.

Відповідно до копії постанови Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 130/728/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. /а. с. 8-9/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність відповідачів щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальних провадженнях, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень відповідачів у рамках кримінального провадження та не надаються докази на підтвердження їх незаконної бездіяльності. Будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем суду не надано.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено судом першої інстанції за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави моральної шкоди, заподіяної невиконанням відповідачами вимог КПК України за період провадження по кримінальній справі № 00000022, про що свідчать судові рішення у справі № 130/1080/19 (ухвала Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року та від 04 жовтня 2019 року), № 130/728/19 (постанова Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року).

У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний юридичний захист в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на спірні правовідносини підлягають поширенню положення статей 23, 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина друга статті 78 та частина перша статті 89 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, оскільки та обставина, що судовими рішеннями скасовано постанови слідчого про закриття кримінального провадження не є достатньою правовою підставою для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди.

Окрім цього, позивачем не надано доказів на підтвердження допущення прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Омельчук А. В. порушення частини дев`ятої статті 36 КПК України.

Надана позивачем копія постанови Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 130/728/19, прийнята за інших обставин справи, не має для суду преюдиційного значення, оскільки згідно вимог частини 7 статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Крім цього, надані позивачем копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року у справі № 130/1080/19 та ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2019 року у справі № 130/1080/19 не можуть бути достатньою правовою підставою для відшкодування моральної шкоди та не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача.

Вінницький апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди відповідачами та існування причинно-наслідкового зв`язку між незаконними рішеннями, діями/бездіяльністю відповідачів та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов (моральна шкода в розмірі 100 000 грн., яку позивач просив стягнути).

Вимога позивача про визнання невиконання співвідповідачами вимог КПК України є невірно обраним позивачем способом захисту, оскільки вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України). Отже, вимога про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальному провадженні має вирішуватися за правилами КПК України.

Встановивши, що відсутні умови необхідні для компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведене в апеляційній скарзі не спростовує вірних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, а позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України Про судовий збір», відтак судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 12 травня 2022 року.