Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3895/21

номер провадження 2/695/546/22

28 листопада 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.01.2021 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y», допустив порушення Правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження тяжкого ступеня. Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.04.2021 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок ДТП позивач була госпіталізована, та в подальшому проходила довгий період лікування у різних лікарських закладах. Позивачці зі стійкими розладами функцій організму, зумовленими травмами (її наслідками) було встановлено ІІ групу інвалідності, та згідно із індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 2002 від 24.06.2021, вона потребує санаторно-курортного лікування, психолого-педагогічної реабілітації, постійної фізичної реабілітації, лікувальної фізкультури та профілактичних заходів, а також відновленої терапії (стаціонарне лікування в травматичному відділенні, нагляд ортопеда-травматолога і встановлення протезів зубів). Отримані внаслідок ДТП травми призвели до моральних переживань позивача, що полягають у негативних наслідках: перенесенні значного фізичного болю та страждань, втрати тривалого часу і зусиль для відновлення, та припинення трудових відносин, що в свою чергу призвели до значного погіршення матеріального стану. Враховуючи, те, що отримані травми повністю змінили життя позивача у всіх сферах та зруйнували нормальні життєві зв`язки, а добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди відповідачем не позбавило позивача права на пред`явлення позову про відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, до ОСОБА_3 , як до особи, яка несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, спричинену вищевказаною ДТП, моральну шкоду позивач оцінив в розмірі 151 069,65 грн. Крім того, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 30 000 грн, оскільки 20.10.2021 між нею та адвокатським об`єданням «Автопром Україна» було укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 20.10.2021-Ц.

Ухвалою суду від 10.01.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з розгляду справи.

Відповідач відзив на позов не надав. Жодних клопотань, зокрема про проведення експертиз у справі, виклик свідків від відповідача до суду не надходило.

Ухвалою від 29.06.2022 закрито підготовче засідання з розгляду справи, призначено розгляд справи по суті.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити, зазначивши, що ОСОБА_3 зобов`язувався добровільно відшкодувати моральний збиток, проте на час звернення до суду відшкодував лише витрати на попереднє лікування, що становлять близько 50 000 грн, в подальшому не цікавився її здоров`ям, фінансово не допомагав.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції 15.11.2022 представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що страхова компанія відшкодувала ОСОБА_1 100% матеріальної шкоди в сумі 156 679,55 грн, а ОСОБА_3 їй було частково сплачено витрати на лікування в сумі 50 000 грн, які не ввійшли в суму сплачену страховою компанією, просив дані кошти врахувати в рахунок відшкодування моральної шкоди. В частині стягнення витрат на правову допомогу просив відмовити, оскільки дані витрати нічим не підтверджені. Крім того, просив суд взяти до уваги пояснення позивача, що матеріальні збитки відшкодовані їй в сумі 98 000 грн, тобто це є фактична витратна частина позивача, а моральна шкода не може бути вищою.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Судом встановлено, що 20.01.2021, близько 18 год 20 хв ОСОБА_3 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по а/д Золотоноша-Мелесівка в напрямку м. Золотоноша допустив порушення Правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які в сукупності спричинили значне обмеження її життєдіяльності та працездатності.

Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.04.2021, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки, та встановлено факт заподіяння значної шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , а саме отримання нею тілесних ушкоджень у вигляді: травми голови з відкритим переломом нижньої щелепи, переломом верхньої щелепи та травмою лицьового нерву, рваною раною підборіддя, саднами та синцями обличчя, травми лівої нижньої кінцівки з відкритим переломом виростків лівої великогомілкової кістки та рваною раною лівої підколінної ямки, травми правої верхньої кінцівки з відкритим переломом правої плечової кістки.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.04.2021 є преюдиційними і доведенню не підлягають.

Згідно з довідкою обласної МСЕК № 2 серія 12 ААВ № 349717 від 24.06.2021 ОСОБА_1 , на підставі загального захворювання з ураженням опорно рухового апарату, встановлено ІІ групу інвалідності, та рекомендовано заходи щодо відновлення працездатності: стаціонарне лікування в травматологічному відділенні, нагляд ортопеда-травматолога, стоматолога.

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №2002 від 24.06.2021 ОСОБА_1 потребує санітарно-курортного лікування, психолого-педагогічної реабілітації, постійної фізичної реабілітації та лікувальної фізкультури, профілактичних заходів та відновленої терапії.

Цивільно-правова відповідальність володільця «DAEWOO LANOS TF69Y», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», що підтверджується відповідним страховим полісом № 200961114 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент дорожньо-транспортної пригоди.

На виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» сплатило страхове відшкодування пов`язане з відшкодуванням моральної шкоди в сумі 5 609 грн 90 коп, отримання якого підтвердив позивач у судовому засіданні.

Згідно з заявою ОСОБА_1 від 03.12.2021 ОСОБА_3 відповідно до вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 695/784/21 від 12.04.2021, зобов`язувався відшкодувати витрати пов`язані з лікуванням, реабілітацією та відновленням її працездатності, проте ніякої шкоди їй відшкодовано не було, що призвело до виникнення претензій морального та матеріального характеру.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи.

Судом встановлено, що ДТП стало результатом винних дій відповідача ОСОБА_3 .

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст.1187 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку.

З системного аналізу положень ст.1187 ЦК України вбачається, що особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Правила ч. 2 ст. 1187 ЦК України вказують на дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки - юридичну і матеріальну. Так, за юридичною ознакою володільцем визнається тільки та особа, яка володіє певним правом по відношенню до джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо. Згідно з матеріальною ознакою володільцем визнається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно фактично його використовує, зберігає або утримує.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може нести лише юридична особа або громадянин, що правомірно володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом на відповідній правовій підставі (здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав: договору оренди, довіреності тощо), використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки, транспортний засіб марки «DAEWOO LANOS TF69Y», д.н.з. НОМЕР_1 , на час вчинення ДТП належав на правах власності відповідачу, слід дійти висновку, що вказаний транспортний засіб знаходився у сфері його фактичного господарського впливу, а тому саме ОСОБА_3 є відповідальним за шкоду заподіяну цим транспортним засобом позивачу.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження №14-154цс19.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що для відшкодування моральної шкоди наявні правові підстави, оскільки травми позивача, підтверджені висновком МСЕК, які завдають їй фізичного болю та душевних страждань, що виникли з вини ОСОБА_3 , яким було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, змушують позивача докладати значних додаткових зусиль для нормалізації свого життя.

Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни її життєвих зав`язків, ступінь втрати нею професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої та позбавлення її можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 151 069 грн 65 коп, з утриманням податків та зборів, згідно з чинним законодавством України

Щодо посилання представника відповідача на необхідність врахування в рахунок відшкодування моральної шкоди те, що відповідачем частково сплачено витрати на лікування позивача в сумі 50 000 грн, які не ввійшли в суму сплачену страховою компанією, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином, факт сплати добровільно відповідачем коштів на лікування позивача в сумі 50 000 грн в даному випадку, не може бути підставою для відмови у стягненні моральної шкоди у заявленій позивачем сумі.

Щодо доводів представника відповідача про те, що розмір моральної шкоди не може бути вищим за розмір отриманої позивачем суми коштів на відшкодування матеріальних збитків, суд зауважує, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховано глибину фізичних та душевних страждань, завданих особі, наявність перешкод у реалізації її життєвих планів, а також вимоги розумності та справедливості й дійшов висновку про обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми моральної шкоди, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у сумі 151 069 грн 65 коп, з утриманням податків та зборів, згідно з чинним законодавством України.

Щодо питання стягнення судових витрат, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 та від 09 червня 2020 року № 5020-961/2012.

За змістом договору про надання професійної правничої допомоги №20.10.2021-Ц від 20.10.2021 (далі Договір), укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ УКРАЇНА», сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду спричинену ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.01.2021. Відповідно до п. 3 Договору вартість послуг Адвокатського об`єднання по цьому Договору визначається та погоджується взаємною згодою сторін та оформляється відповідним Замовленням на надання професійної правничої допомоги. Вартість однієї нормо-години Адвокатського об`єднання по наданню правничої допомоги за Договором встановлено 3 0000 грн.

Згідно з п. 1 Замовлення на надання професійної правничої допомоги № 1 від 20.10.2021 Адвокатське об`єднання на виконання п.2 Договору надає такі послуги: здійснює підготовку та подання в страхову компанію повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування; здійснює підготовку подання в суд позовної заяви до водія про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я; ведення справи в суді за позовом до водія про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я. Зокрема, але не виключно: підготовка та подання всіх необхідних процесуальних документів (відповідь на відзив, пояснення, клопотання, заяви, запити, скарги); участь у судових засіданнях; ознайомлення з матеріалами справи. Пунктом 2 цього Замовлення на надання професійної правничої допомоги № 1 вартість однієї нормо-години Адвокатського об`єднання, по наданню правової допомоги, згідно договору про надання професійної правничої допомоги №20.10.2021-Ц від 20.10.2021, встановлено в розмірі 3 000 грн. Відповідно п. 3 Замовлення на надання професійної правничої допомоги № 1 клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішення суду.

Правнича допомога, обумовлена Договором про надання професійної правничої допомоги №20.10.2021-Ц від 20.10.2021 надавалась адвокатом Коневаликом Андрієм Васильовичем на підставі ордеру серії ВС № 1112277 від 03.12.2021 виданого адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ УКРАЇНА».

Відповідно до детального опису виконаних робіт (наданих послуг) від 03.12.2021 на виконання умов Замовлення на надання професійної правничої допомоги № 1 від 20.10.2021 до Договору про надання професійної правничої допомоги №20.10.2021-Ц від 20.10.2021 сторони погодили вид та розмір витрат, а саме: консультація у справі 3 000 грн; підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд 12 000 грн; підготовка та подання позовної заяви в суд 15 000 грн.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Суд зазначає, що вид та характер правничої допомоги, що відображений в детальному описі виконаних робіт (наданих послуг) з правової допомоги від 03.12.2021, дає підстави стверджувати, що правнича допомога у такому виді стосується та пов`язана з цією справою, була необхідною для здійснення провадження у ній, тобто є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Згідно із детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) з правничої допомоги загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги ОСОБА_1 становить 10 год 00 хв, відповідно вартість наданих послуг становить 30 000 грн, ціна робіт обчислена без ПДВ.

При цьому сторона відповідача згідно з положеннями ч. 6 ст. 137 ЦПК України, в контексті визначених критеріїв щодо співмірності, не довів неспівмірності судових витрат.

ЦПК України не встановлює вимог до надання розрахунку (опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, у тому числі відображення у такому розрахунку часу витраченого адвокатом, а тому такий розрахунок може бути наданий у будь-якій письмовій формі, у тому числі може відображатися в акті виконаних робіт (наданих послуг).

З огляду на зазначене, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат, вищезазначених критеріїв, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в сумі 30 000 грн.

Що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 10.11.2021 у справі № 329/766/18, та від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18, згідно з якою витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст.141 ЦПК з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у сумі у сумі 1 510 грн 70 коп.

Керуючись ст. 89, 141, 229, 247, 263, 264, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у сумі 151 069 (сто п`ятдесят одна тисяча шістдесят дев`ять) грн 65 коп, з утриманням податків та зборів, згідно з чинним законодавством України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1 510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн 70 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 08.12.2022.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська