ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5971/22 Справа № 179/1374/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку площею 5,350 га (пай № 532) в межах згідно з планом, що розташована на території Почино-Софіївської сільської ради. На момент відкриття спадщини крім позивача правом на її прийняття також користувалися два рідні сини померлої ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Останній, 09.10.2014 року надав до Магдалинівської ДНК заяву про те, що він не претендує на частку у спадковому майні, від ОСОБА_3 ніяких заяв не надходило.

Таким чином враховуючи приписи ст.1272 ЦК України спадкоємці ОСОБА_6 і ОСОБА_7 фактично є такими, що не прийняли спадщину після смерті їх матері, відтак позивач отримав право на спадкування за законом належного спадкодавцеві майна. Враховуючи вищевказані обставини позивач звернувся до Магдалинівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на цілу частку майна його матері. Втім постановою державного нотаріуса Сушко В.Б. від 22.06.2020 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину через, те, що нотаріусом було знайдено інформацію про наявність заповіту, який був посвідчений ОСОБА_8 секретарем Почино - Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 05.07.2012 року за реєстровим № 14 на все майно на користь онуки ОСОБА_4 . Однак вважає дії нотаріуса ОСОБА_9 незаконними, а постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.06.2020 року необґрунтованою.

Враховуючи зазначене, просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 5,350 га, яка розташована на території Почино-Софіївської сільської ради в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У січні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , яка була їй бабусею. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, загальною площею 5,350 га, розташованої на території Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. За своє життя ОСОБА_5 склала заповіт посвідчений секретарем Почино-Софіївської сільської ради 05.07.2012 року за реєстровим № 14, яким усе своє майно заповідала у власність своєї онуки ОСОБА_4 .

Листом від 15.10.2019 року Магдалинівська державна нотаріальна контора повідомила, що спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не був зареєстрований за однією адресою з померлим, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вказує, що на момент смерті ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але тривалий час і до дня смерті проживала разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що на при кінці 2011 року почала доглядати свою бабусю ОСОБА_5 , приймала участь в її житті як онука, а саме: допомагала їй матеріально, купувала одяг, предмети домашнього вжитку, їду, лікувала, тощо. Неодноразово лікувалася в медичному закладі, однак через її похилий вік стан здоров`я тільки погіршувався. З часом її бабуся стала безпорадною в зв`язку з похилим віком (на момент смерті їй виповнилось 89 років) та за станом здоров`я не змогла забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. У зв`язку з чим, на при кінці 2011 року позивач забрала померлу бабусю до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки будинок в якому проживала бабуся почав руйнуватися, то вирішила його продати, так 21.10.2013 року був укладений договір куплі - продажу домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Домоволодіння АДРЕСА_2 складається з трьох кімнат в одній з яких проживала ОСОБА_5 . В квітні 2014 року позивачка зі своїм чоловіком вирішили зробити ремонт в кімнаті ОСОБА_5 за кошти з продажу її домоволодіння в с. Почино-Софіївка, та для зручності позивачка переїхала з бабусею до будинку матері чоловіка за адресою: АДРЕСА_1 . Однак через декілька діб ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 там померла. В червні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з заявою, про встановлення факту спільного проживання, однак ухвалою суду від 28.12.2020 року заяву залишено без розгляду.

Враховуючи зазначене просить суд встановити факт постійного сумісного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 по день смерті останньої 21.04.2014 року та визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 на земельну ділянку.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено частково.

Встановлено факт постійного сумісного проживання ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог та в частині задоволених зустрічних позовних вимогах скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги, в задоволенні зустрічних позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого повторно 19.09.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Магдалинівського РУЮ у Дніпропетровській області серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07.09.1950 року ОСОБА_5 є матір?ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).

Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 034366 ОСОБА_5 (пай № 532) на підставі розпорядження голови Магдалинівської РДА № 711-р від 13.11.2002 р. передано у приватну власність земельна ділянка площею 5,350 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Почино-Софіївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 10253 (а.с. 12).

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на цілу частку майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 оскільки в спадковому реєстрі є інформація про наявність останнього заповіту спадкодавця (а.с. 15).

З матеріалів спадкової справи № 242/2014 вбачається, що ОСОБА_1 подав заяву на прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_5 , ОСОБА_2 подав заяву якою він відмовився від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , мається заповіт на ім?я ОСОБА_4 та відповідь на усне звернення ОСОБА_4 , якою останній повідомлено про пропущеного шестимісячного строку для прийняття спадщини , також мається Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину (а.с. 40).

За життя ОСОБА_5 заповідала усе своє майно онукі ОСОБА_4 , що підтверджується заповітом від 05.07.2012 року складеного в с. Почино-Софіївка Магдалинівського району Дніпропетровської області та посвідченого ОСОБА_8 , секретарем Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за № 14.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Поливанівською с/радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_10 , батьками якої записані ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 124).

Згідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 14.11.1997 року виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Магдалинівської РДА Дніпропетровської області ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_13 » (а.с. 123).

З копії довідки № 07/11 від 11.01.2021 р. виданої Почино-Софіївським старостинським округом № 11, вбачається, що ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 2012 року та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації не проживала, зі слів сусідів та родичів за станом здоров`я ОСОБА_5 забрала для догляду до себе додому її онука ОСОБА_4 в смт Магдалинівка (а.с. 126).

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимогах ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що за життя ОСОБА_5 заповідала усе своє майно онукі ОСОБА_4 , що підтверджується заповітом від 05.07.2012 року, який не визнавався недійсним.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт постійного сумісного проживання ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з правилами ст. 1220 ЦУ України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть.

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_5 заповідала усе своє майно онукі ОСОБА_4 , що підтверджується заповітом від 05.07.2012 року складеного в с. Почино-Софіївка Магдалинівського району Дніпропетровської області та посвідченого ОСОБА_8 , секретарем Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за № 14.

Таким чином, враховуючи наявність заповіту від 05.07.2012 року на ім?я ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки право ОСОБА_4 на спадкове майно за заповітом є неспростовним, а інших доказів до суду не надав. Доводи скарги щодо прийняття ним спадщини після смерті матері апелянт не обгрунтував жодним чином та доказів на їх підтвердження не представив.

Щодо встановлення факту проживання зі спадкодавцем, колегія суддів зазначає наступне.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За положеннями ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тобто, за змістом цих правових норм суд повинен встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (станом на дату відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

На підтвердження своїх доводів, ОСОБА_4 , як доказ постійного проживання разом зі спадкодавцем надано до суду довідку № 07/11 від 11.01.2021 р. виданої Почино-Софіївським старостинським округом № 11. В якій зазначено, що ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 2012 року та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації не проживала, за станом здоров`я ОСОБА_5 забрала для догляду до себе додому її онука ОСОБА_4 в смт Магдалинівка (а.с.29).

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідків, допитаних у суді першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 доведено належними доказами факт постійного проживання зі своєю бабусею в АДРЕСА_3 .

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: