ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7882/22 Справа № 202/5340/21 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової поворотно-фінансової допомоги (суддя першої інстанції Марченко Н.О.),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс», в якому зазначив, що 03 березня 2010 року між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» був укладений договір безвідсоткової поворотно-фінансової допомоги № 070893, відповідно до якого ним надано відповідачу безвідсоткову тимчасову поворотну фінансову допомогу в розмірі 85000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової поворотно-фінансової допомоги задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором безвідсоткової поворотно-фінансової допомоги № 070893 від 03.03.2010 року в розмірі 85 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодилась директор Товариства ОСОБА_2 , та подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, при ухвалення рішення суд першої інстанції не надав правильну оцінку доказам у справі.

В обґрунтування доводів скарги вказує на те, що в оскаржуваному рішенні не надано належних, достовірних доказів, які свідчать про дійсність зарахування таких коштів на рахунок відповідача та про дійсність укладення спірного правочину. Натомість позивачем було надано сфабриковані документи, з явними ознаками підробки, з приводу чого органом досудового розслідування було порушено кримінальне провадження.

Зазначає, що на відповідача не розповсюджуються норми матеріального права, які були застосовані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, бо ТОВ «Ісполін Плюс» не укладало правочин з позивачем, та відповідач не брав на себе будь-які зобов`язання, з приводу взяття та повернення грошових коштів, а від так відсутні належні правові підстави для повернення грошових коштів на рахунок позивача, якого підприємство взагалі не знає.

Відповідач наголошує на тому, що у судовому засіданні 06 вересня 2022 року було суду повідомлено, що без проведення почеркознавчої - технічної експертизи неможливо в подальшому продовжувати розгляд справи, адже у разі відсутності укладення такого правочину між сторонами, підтвердяться обставини неможливості стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача у розмірі 85000,00 гривень.

Також відповідач вказує на те, що судом першої інстанції було надано неналежну оцінку доказам, а саме, виписка по особовому рахунку за період з 03.03.2010 року по 03.03.2010 рік роздрукована ПАТ «Банк Восток», дана виписка відповідно до положень постанови №103 від 25.09.2018 року не містить всіх необхідних реквізитів.

Позивачем не надано доказів користування коштами, зняття їх з наданого рахунку, що був у наявності в АТ КБ «ПриватБанк» у відповідача. Сам факт підписання між сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує в майбутньому для позичальника обов`язку повернути обмовлену угодою суму грошей.

Директор ТОВ «Ісполін Плюс» Тарасова Л.М., просила рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Від ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не підтверджуються доказами та не відповідають нормам чинного законодавства України, а рішення суду першої інстанції обґрунтоване, ухвалене при повному та всебічному дослідженні усіх обставин та доказів та узгоджується з нормами матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 просив рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 85000 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2481 х 100 = 248100), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2010 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ТОВ «Ісполін Плюс» (позичальник) був укладений договір безвідсоткової поворотно-фінансової допомоги № 070893.

Відповідно до пункту 1 даного договору позивач зобов?язався надати відповідачу безвідсоткову тимчасову поворотну фінансову допомогу в сумі 85000 грн., а відповідач повернути таку ж суму грошей у порядку і в строки, визначені в цьому договорі.

Передання коштів позичальнику в сумі, визначеній у п. 1 цього договору, здійснюється шляхом внесення до каси уповноваженого банку, в якому позичальник має поточний рахунок (пункт 2 договору).

Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму фактично наданої останнім безвідсоткової тимчасової поворотної фінансової допомоги протягом семи днів з моменту висування вимоги позикодавцем про повернення грошей (пункт 3 договору).

Факт виконання договору та перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів у сумі 85 000 грн. підтверджується платіжним дорученням № 1 від 03.03.2010 року та випискою по рахунку.

В липні 2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів за договором № 070893 від 03.03.2010 року.

Однак вимога позивач була залишено відповідачем без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що факт укладення між сторонами 03.03.2010 року договору безвідсоткової поворотно-фінансової допомоги та передання позивачем відповідачу на виконання цього договору грошових коштів у сумі 85 000 грн., оскільки це підтверджується платіжним дорученням та випискою по рахунку про перерахування ОСОБА_1 коштів у вказаному розмірі на банківський рахунок ТОВ «Ісполін Плюс» є доведеним.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2010 року між позивачем ОСОБА_1 , та відповідачем в особі директора Товариства ОСОБА_2 , було укладено договір безвідсоткової поворотно-фінансової допомоги № 070893, згідно якого позивач надав відповідачу у користування грошові кошти у розмірі 85000 гривень (а.с.4).

На виконання даної угоди, позивачем до позовної заяви було надано платіжне доручення № 1 від 03.03.2010 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , було перераховано кошти на рахунок ТОВ «Ісполін Плюс», призначення платежу: перерахування до договору займу №070893 від 03.03.2010 року (а.с.5).

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем 06.07.2021 року відповідачу було направлено вимогу про повернення коштів, відповідно до пункту 3 спірного договору (а.с.7).

Листом від 20.07.2021 року №2007НК/21 Товариство повідомило позивача, про відсутність будь-яких боргів та укладених угод між сторонами (а.с.12-13).

За змістом пункту 14.1.257 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначаються загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч.1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Колегія суддів зауважує, що навіть за наявності боргових розписок чи договорів позики, необхідно, не зважаючи на найменування документа, виявляти справжню правову природу укладеного договору, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30 серпня 2022 року (справа №361/8807/18).

Крім того, постановою Верховного суду України у справі № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року визначено, що підтвердженням договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів у борг та містить умови їх повернення.

Так, боргова розписка повинна містити відповідний зміст і форму написання, у такій має бути зазначено суму позики, валюту зобов`язання, час її написання та строк виконання зобов`язання.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

У даній справі позивач на підтвердження укладеного договору надав копії платіжного доручення на суму 85000 гривень, також АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду першої інстанції надав докази перерахування коштів у розмірі 85000 гривень від позивача на рахунок відповідача (а.с.118-119), а тому посилання відповідача стосовно того, що спірний договір з позивачем не укладався зводиться до незгоди з судовим рішення та обов`язком виконувати взяті на себе зобов`язання.

Посилання відповідача в апеляційна скарзі на той факт, що досудовим слідством розпочато досудове розслідування за ознаками підробки документів не впливає на правильність висновків суду в оскаржуваному рішенні, оскільки інформація про стадію досудового розслідування відсутня, вироку не має.

Твердження відповідача, що ніяких договорів з ОСОБА_1 . Товариство не укладало, достеменно спростовується наявними в матеріалах справи доказами, будь-яких інших доказів на спростування укладання договору відповідач не надав, у встановлений Законом строк клопотання про проведення експертизи не надав, спірний договір у суді не оскаржував.

Не бере до уваги апеляційний суд доводи стовно невідповідності платіжних доручень до вимог Постанови №103 від 25.09.2018 року «Про затвердження Інструкції про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні», оскільки під час укладання угоди дані норми не діяли. В платіжних документах чітко зазначені всі дані про платника та одержувач коштів: розрахункові рахунки, код банк та призначення платежу.

Також апеляційний суд зазначає, що посилання відповідача на той факт, що сам факт підписання документів без передачі грошей не породжує для позичальника у майбутньому повернути борг є безпідставними оскільки, факт перерахування коштів було підтверджено наданими доказами у справі.

Оскільки зобов`язання за договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги №070893 від 03.03.2010 року ТОВ «Ісполін Плюс» щодо повернення коштів не виконано, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «Ісполін Плюс» на користь ОСОБА_1 заборгованості за цим договорами у розмірі 85000 гривень.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційну скаргу треба залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська