Справа № 953/3527/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2022 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі Мордухович К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Харківської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування, прокуратури та суду, відшкодування судових витрат
02.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Харківської області, у якій з урахуванням заявлених позовних вимог в новій редакції, просить: стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію за завдану ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 346,68 мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення суду; стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди , а саме витрати на правову (юридичну) допомогу - 137.000 -00 грн. (сто тридцять сім тисяч гривень) оо копійок; стягнути з Відповідачів на користь Позивача всі судові витрати понесені позивачем при розгляді вказаної справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30.000-00 грн. (тридцять тисяч грн.); стягнути з відповідачів на користь Позивача вартість понесених витрат на проведення експертизи, у розмірі 21 247,20 (двадцять одна тисяча двісті сорок сім грн. 20 коп.).
Таким чином, посилаючись на вказані обставини позивач, керуючись статтями 1167, 1176 ЦК України, Законом України № 266/94-ВР, ст.ст.130,42 КПК України просить відшкодувати майнову та моральну шкоду у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2020 року позовну заяву прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання.
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2020 року призначено судову-психологічну експертизу.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 21.09.2021 року дана справа надійшла в провадження судді Губської Я.В.
Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, уточнені позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов.
Щодо заявлених вимог про відшкодування майнової шкоди заробітку, який втратила внаслідок незаконних дій органів прокуратури, досудового слідства у розмірі 117467 грн. просила залишити без розгляду і ухвалою Київського районного суду м. Харкова дані вимоги залишені без розгляду.
Представник відповідача Державна казначейська служба України про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду подав відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Представник відповідача Прокуратура Харківської області, надав суду клопотання про здійснення судового розгляду у вказаній справі без його фактичної присутності з урахуванням письмових заперечень на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2010 року перебувала на посаді доцента кафедри економічної теорії та права Харківського національного автомобільно-дорожнього університету.
В межах кримінальної провадження позивачу 04.07.2013 року відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на неї процесуальних обов`язків, визначених ст. 194 КПК України, який залишився без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2013 року.
08.07.2013 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну повідомлення про підозру та повідомлено їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2016 року у кримінальній справі №640/12554/13-к, ОСОБА_1 визнано не винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України та виправдана по суду за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення. Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишився без зміни.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2017 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2016 року залишено без змін.

Таким чином вбачається, що з 23 травня 2013 року по 10 квітня 2017 року тривав процес притягнення позивача до кримінальної відповідальності, а саме до ухвалення Апеляційним судом Харківської області остаточного судового рішення щодо виправдання у вчиненні кримінального правопорушення.

Позивач перебувала під слідством та судом 46 місяців 10 днів, до ухвалення остаточного рішення про її виправдання та скасування запобіжного заходу відносно неї.

У відповідності до ч. 4 ст. 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі.

В процесі розгляду даної цивільної справи було задоволено клопотання позивача та призначено у справі судово-психологічну експертизу за ухвалою суду від 29.04.2020 року.

Як вбачається з Висновку Харківського науково-дослідницького інституту судових експертизи ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса за результатами проведення судової психологічної експертизи від 30.09.2020 року №504: «Обставини, що досліджуються по справі №953/3527/20 є психотравмувальними для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок тривалого незаконного притягнення до кримінальної відповідальності органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду під час провадження у кримінальній справі №640/12554/13-к, що є предметом дослідження у вказаній цивільній справі №953/3527/20, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 завдані суттєві моральні страждання, які є психологічною підставою для вирішення у судовому порядку питання заподіяння їй моральної шкоди. Орієнтовний розмір компенсації за завдані моральні страждання (маральну шкоду) становить 346,68 мінімальних заробітних плат. Грошовий еквівалент відшкодування ОСОБА_1 завданої моральної шкоди залежить від розміру мінімальної заробітної плати на момент винесення відповідного вирішення суду.»

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини "випливають із властивої людській особі гідності".

Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Відповідно до положення статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до вимог ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Вимогами ст. 1176 ЦК України також передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначених органів, встановлюється законом.

Крім того, відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Відповідно до ст. п. 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст. 3 вищезазначеного Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Судом встановлено, що відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", а також ч. 1 ст. 1176 ЦК України, ОСОБА_1 вправі порушувати питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо неї вчинялися незаконні дії з незаконного порушення кримінальної справи, незаконного обрання міри запобіжного заходу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 4 Закону, ч. 2 ст. 23 ЦК України відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також згідно прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема рішень Європейського Суду від 8 червня 1976 року у справі "Енгель та інші проти Нідерландів" та рішенню "Боцано проти Франції" від 2 грудня 1986 року, які в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визнаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 з урахуванням обставин по справі та вимог Закону, який регулює ці правовідносини, суд враховує, що такий розмір не повинен бути меншим ніж одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Як встановлено судом, під слідством та судом, з обраним запобіжним заходом ОСОБА_1 перебувала з 23 травня 2013 року по 10 квітня 2017 року, і згідно висновку експертизи орієнтовний розмір компенсації моральної шкоди складає 346,68 мінімальних заробітних плат, що становить на день розгляду справи 2322756 грн. (346,68 Х6700).

Стягуючи на користь позивача дану суму в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд виходить із характеру, обсягу та тривалості страждань протягом усього часу досудового слідства та суду, яких зазнав позивач, щодо можливості відновлення його порушеного права та відновлення життя. Порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, негативний вплив на честь, гідність та ділову репутацію, порушення стосунків з оточуючими людьми, з дитиною, спричинила глибокі душевні страждання позивачу, порушило звичні для неї умови життя і тепер вимагає додаткових зусиль для їх відновлення, а тому суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеного кримінального провадження та його розгляду, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків.

З урахуванням всіх обставин по справі та вимог закону, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що відносно ОСОБА_1 після 4 років досудового слідства та суду, позивач була виправдана у зв`язку з недоведеністю у вчинені злочину, суд вважає достатнім для відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди відшкодування у розмірі 2322756 грн.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Підстав для визнання суми розміру моральної шкоди такою, що сприяє збагаченню, або є завищеною, у суду немає, враховуючи всі обставини кримінальної справи та доказів, наданих позивачем під час розгляду даної цивільної справи про відшкодування шкоди.

Крім того, суд враховує, що позивач звернулася безпосередньо до суду першої інстанції для захисту своїх порушених прав і зобов`язувати її звертатися в іншому провадженні зі скаргою щодо визначення суми шкоди, буде порушенням Європейської Конвенції 1950 року „ Про захист прав і основоположних свобод", щодо ефективності і способу правового захисту. Конвенція про захист і основних свобод є частиною національного законодавства і її положення є нормами прямої дії. Крім цього, вони мають пріоритет відносно норм національного законодавства, що суперечить нормам Конвенції.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Норма частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, тобто такий обрахунок є мінімально гарантованим законом, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на те, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні.

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Посилання позивача у позовних вимогах на списання коштів з окремого рахунку не є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах.

Крім того, підлягають задоволенню і вимоги позивача про відшкодування на її користь витрат по оплаті послуг адвоката у зв`язку з наданням ним юридичної допомоги згідно вимог п.4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час розгляду кримінальної справи відносно неї 22.06.2013 року уклала договір про надання правової допомоги за №77 з адвокатом.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвоката Надьон Р.А. позивачем надано розрахункові квитанції на загальну суму - 137000 грн. та акти наданих послуг від 01.08.2013 року, від 30.08.2016 року, від 11.04.2017 року до Договору про надання правової допомоги № 77 від 22.06.2013 року.

Вказані витрати, з огляду на тривалість кримінального провадження (46 місяців 10 днів) щодо позивача, тяжкості оголошеної підозри, застосованих до позивача заходів процесуального примусу, є розумними і підлягають до стягнення в повному обсязі. І доказів на спростування даного розміру відшкодувань в відповідачами до суду не надано.

Стягуватись ці витрати мають у рамках цивільного, а не кримінального, судочинства, оскільки вимога позивача про відшкодування шкоди розглядається відповідно до положень цивільного процесуального законодавства (ч.2 ст.12 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Таким чином, суд дійшов висновку, що кошти в сумі 137000 грн. на правову допомогу також підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України у випадку задоволення позову в повному обсязі також підлягає стягненню здійснена оплата позивачем судової експертизи у розмірі 21 247, 20 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 56 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, рішенням Європейського Суду від 8 червня 1976 року у справі "Енгель та інші проти Нідерландів", рішенням Європейського Суду "Боцано проти Франції" від 2 грудня 1986 року, ст.ст. 23, 269,1167, 1176 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.05.1995 року, ст.ст. 4, 5, 76-81, 133, 141, 258, 263, 265 ЦПК України України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Держави України в особі Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6), Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4), про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування, прокуратури та суду, відшкодування судових витрат задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 2322756 грн. у відшкодування моральної шкоди, 137000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, 21247,20 грн. компенсації витрат, пов`язаних з проведенням судово-психологічної експертизи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: