28.11.2022 Справа № 758/5172/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Мацьовитій Я.В.,

за участі позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідачки за первісним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та

зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про поділ майна подружжя,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом в якому, уточнивши позовні вимоги, просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

- стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію в розмірі 212 224 грн., що становить 2/3 частки останнього в спільному сумісному майні - автомобілі Mitsubishi ASX, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ;

- визнати за ним право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,1215 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :37:214:0155, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, ур. «Пасіка».

Свої вимоги мотивував тим, що вказане майно придбано подружжям в шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому воно є спільним сумісним майном. Враховуючи те, що відповідачка здійснила відчуження спільного автомобіля без його згоди, просив в порядку ч. 2 ст. 70 СК України відійти від принципу рівності часток подружжя та збільшити його частку в спільному сумісному майні, виділивши йому 2/3 його частини.

Відповідачка ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя просила:

- визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки, площею 0,1215 га, що знаходиться в селі Хотянівка, урочище «Пасіка» Вишгородського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки :37:214:0155, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 земельної ділянки, площею 0,215 га, що знаходиться в селі Хотянівка, урочише «Пасіка» Вишгородського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки :37:214:0155. цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства;

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти у розмірі 115 110, 83 грн., що є 2/3 частини сплачених грошових коштів у рахунок виконання боргових зобов`язань ОСОБА_4 за договором про споживчий кредит №1223/1 від 05.12.2017 року з моменту розірвання шлюбу (27.02.2019 року) по дату подання зустрічної позовної заяви;

- поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 грошові зобов`язання за договором про споживчий кредит №1223/1 від 05.12.2017 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 у наступних частках: 2/3 - за ОСОБА_1 , 1/3 - за ОСОБА_4 (починаючи від дати подання зустрічної позовної заяви).

Свої вимоги мотивувала тим, що сторонами за час шлюбу спільну сумісну власність набуто автомобіль Mitsubishi ASX, реєстраційний номер НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 0,1215 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :37:214:0155, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, ур. «Пасіка» та боргові зобов`язання у розмірі 550 000 грн., які виникли на підставі договору про споживчий кредит №1223/1 (під іпотеку) віл 05.12.2017 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 . Ще за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, 09 лютого 2019 року ОСОБА_4 , діючи за усною згодою ОСОБА_1 , відчужила спільний автомобіль на користь ОСОБА_5 , а оскільки відчуження транспортного засобу здійснювалося на підставі договорів у простій письмовій формі, письмова згода іншого із подружжя не була необхідною відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України. Грошові кошти, одержані внаслідок відчуження транспортного засобу, були використані в інтересах сім`ї, зокрема, направлені на погашення боргових зобов`язань відповідно до договору про споживчий кредит №1223/1 (під іпотеку) від 05.12.2017 року та на утримання спільної дитини сторін. З цих підстав вважала, що вказане нерухоме майно поділу між сторонами не підлягає.

Оскільки ОСОБА_1 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилявся й ухиляється від участі в утриманні дитини, ОСОБА_4 з огляду на ч. 2 ст. 70 СК України просила відійти від принципу рівності часток подружжя та збільшити її частку в спільному сумісному майні, виділивши їй 2/3 його спірної земельної ділянки. Крім того утримання вказаної земельної ділянки здійснювалося виключно позивачем за зустрічним позовом, яка самостійно сплачувала земельний податок.

05.12.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір про споживчий кредит №1223/1 (під іпотеку) в загальному розмірі 550 000 гривень на строк 120 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 05 грудня 2027 року, згоду на отримання якого надав ОСОБА_1 . В той же час, як за час перебування у шлюбі, так і після його розірвання виконання зобов`язань за вказаним договором здійснювалося виключно ОСОБА_4 , яка за період з 27.02.2019 року по 01.11.2020 року здійснила погашення заборгованості за кредитом у сумі 91 660 грн. та сплату процентів за користування кредитом у сумі 81 006, 24 грн. Станом на 01.11.2020 р. залишок заборгованості за кредитом становив 394 178 грн., сума нарахованих процентів за користування кредитом за жовтень 2020 року - 3 678, 04 грн. Оскільки вказаний договір укладався у період шлюбу, в інтересах сім`ї та за згодою відповідача за зустрічним позовом, боргові зобов`язання за ним підлягають поділу як спільна сумісна власність подружжя, з урахуванням відступу від принципу рівності часток подружжя.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що позивач згоди на продаж спірного автомобіля не надавав, який вчинено відповідачкою самовільно. З позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_4 звернулася до суду 15 червня 2018 року, в якому зазначала, що між сторонами припинені шлюбні відносини з липня 2018 року, а тому її доводи про те, що ОСОБА_1 надав згоду на продаж автомобіля 09.02.2019 року, а кошти від продажу використані в інтересах сім`ї суперечать фактичним обставинам справи.

Також зазначив, що посилання ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_1 не дбав про матеріальне становище сім`ї та ухиляється від участі в утриманні дитини не відповідають дійсності та не підтверджено жодним доказом, а тому підстав для збільшення розміру її частки у спільному майні немає. Натомість саме позивачка за зустрічним позовом приховала та продала спільне майно та використала його не в інтересах сім`ї, а тому саме частка відповідача за зустрічним позовом має бути збільшена.

Крім того зазначив, що грошові кошти отримані за кредитним договором використані ОСОБА_4 особисто і не в інтересах сім`ї, згідно виписок по кредитному рахунку використані на повернення коштів згідно договору №5196855 від 10.06.2016 року.

ОСОБА_4 подала відзив за заяву про уточнення позовних вимог, в якому зазначила, що жодна з обставин, яка була б підставою для відступу від засади рівності часток саме на користь ОСОБА_1 відсутня. Дитина проживає з нею, ОСОБА_1 виплачує не достатній для фізичного та духовного розвитку дитини розмір аліментів, ухиляється від участі у житті та вихованні дитини. Позивач за первісним позовом надав згоду на продаж спірного автомобіля і на момент розірвання шлюбу не заперечував проти його продажу. Грошові кошти отримані від продажу автомобіля, використані нею на виплати за споживчим кредитом, який був взятий зі згоди позивача та на потреби сім`ї, коли ОСОБА_1 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Представник ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що у позивача немає заборгованості по сплаті аліментів, відрахування яких здійснюється його роботодавцем. Доводи відповідачки про те, що позивач не допомагає в утриманні спільної дитини не відповідають дійсності. Згоди на продаж автомобіля позивач не надавав.

Представник позивача в суді просив про задоволення уточненої позовної заяви з підстав викладених в ній.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач показав, що в період з 2003 по 2019 рік перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого вони мають неповнолітню дочку 2006 року народження. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з відповідачкою, на утримання якої він сплачує аліменти. Заборгованості зі сплати аліментів немає. В 2014 році за спільні кошти придбали автомобіль, а в 2016 році земельну ділянку. Кредит дружина брала для свого брата ОСОБА_6 , на що він надав свою згоду. Куди витрачалися кредитні кошти йому не відомо, інформації про це дружина не надавала. Кредитні кошти в інтересах сім`ї не використовувалися. 09 лютого 2019 року дружина без його згоди продала придбаний в шлюбі автомобіль.

Представник відповідачки за первісним позовом проти задоволення уточненої первісної позовної заяви заперечив. Просив про задоволення зустрічної позовної заяви, з підстав викладених в ній.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показала, що вона є матір`ю ОСОБА_4 . Позивач проживав разом з дочкою на їх території, жив сам по собі, грошей в сім`ю не приносив, про дитину не піклувався, навіть коли вона зламала ногу та перенесла три операції протягом року, купив тільки костилі. Дитина навчається в спецшколі, вартість навчання становить 22 000 грн. Утриманням дитини займається дочка ОСОБА_4 . Краєм вуха чула про те, що дочка брала кредит, але скільки саме та для чого і куди витрачено кошти, не знає.

Заслухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що з 26 липня 2003 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії НОМЕР_3 виданого 26 липня 2003 року.

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 27 грудня 2006 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Як встановлено вказаним рішенням суду, шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2018 року через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного.

06 листопада 2020 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 в розмірі ј частини заробітку боржника.

21 грудня 2020 року постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового наказу.

За час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами набуто автомобіль марки MITSUBISHI, модель ASX, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що вбачається з листа Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 25 01.2019 року №31/33аз та сторонами не заперечувалося.

09 лютого 2019 року між ОСОБА_4 (Комітент) та ТОВ «СПЕЦЗНАК» (Комісіонер) укладено Договір комісії №6539/19/003046, згідно п. 1.1 якого сторони домовилися, що Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну виплату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки MITSUBISHI ASX УНІВЕРСАЛ-В. 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі - НОМЕР_5 . свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_7 .

09 лютого 2019 року між ТОВ «СПЕЦЗНАК» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6539/19/003046. яким було здійснено відчуження вказаного транспортного засобу.

Згідно п. 3.1 договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 200 000 грн.

Крім того, за час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами на підставі договору купівлі-продажу укладеного 06 грудня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. набуто земельну ділянку площею 0,1215 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :37:214:0155, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, ур. «Пасіка».

Згідно п. 4 вказаного договору продаж земельної ділянки вчинено за 100 000 грн.

Як вбачається з п. 15 вказаного договору чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_1 у своїй заяві підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. від 06 грудня 2006 року за №18925, дав згоду на купівлі зазначеної в даному договорі земельної ділянки, в період знаходження його з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі.

16 травня 2008 року ОСОБА_4 видано державний акт серії ЯЖ №405841 про право власності на земельну ділянку площею 0,1215 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :37:214:0155, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, ур. «Пасіка».

10 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір №5196855 про відкриття фізичній особі поточного рахунку в національній валюті та його обслуговування.

Згідно п. 1.1. вказаного договору банк відкриває вкладнику поточний рахунок № НОМЕР_8 для обліку коштів і здійснення операцій відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України.

В подальшому, 05 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір №1223/1 (під іпотеку), згідно п.п. 2.1 - 2.3 якого банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а Позичальник має право отримати і зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається в загальному розмірі 550 000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень на строк 120 (сто двадцять) місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 05 грудня 2027 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. Кредит надається на споживчі цілі.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника - № НОМЕР_8 .

Як вбачається з п. 6.3.12 договору позичальник свідчить, що на момент укладення цього договору позичальник одружений; цей договір укладений в інтересах сім`ї позичальника і одержане за цим договором 6уде використане на її потреби. Чоловік позичальника ОСОБА_1 згоден з укладанням позичальником цього договору, підтверджує, що з умовами цього договору ознайомлений, ніяких заперечень щодо його положень та укладення не має. На підтвердження цього чоловік Позичальника - ОСОБА_1 надав письмову заяву про таку згоду 05 грудня 2017 року, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на вказаному кредитному договорі.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором, 05 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, предметом якого згідно п. 2.3.1 якого є земельна ділянка (кадастровий номер :37:141:6001), яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, сільська рада Хотянівська, «Залізничний» садове товариство, загальною площею 0,0759 га, цільове призначення якої - для колективного садівництва, та розташований на ній двоповерховий садовий будинок з мансардою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

06 грудня 2017 року банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 550 000 грн., що підтверджується копією заяви на видачу готівки №519685501.

Як вбачається з виписки з рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_9 за період з 01 грудня 2017 року по 02 листопада 2020 року, 05 грудня 2017 року на рахунок ОСОБА_4 надійшло 550 000 грн. згідно кредитного договору №1223/1 від 05 грудня 2017 року, які 06 грудня 2017 року списано для повернення коштів згідно договору №5196855 від 10 червня 2016 року, на підставі якого відкрито і здійснюється обслуговування зазначеного рахунку.

Згідно довідки АТ «Державний ощадний банк України» №16/3-04/1387 від 05 листопада 2020 року станом на 01.11.2020 року залишок заборгованості за кредитом становив 394 178 грн., сума нарахованих процентів за користування кредитом за жовтень 2020 року - 3 678 грн.

За період 05.12.2017 року - 01.11.2020 року позичальником здійснено:

-погашення заборгованості за кредитом у сумі 155 822 грн.

-сплату процентів за користування кредитом у сумі 147 327 грн. 23 коп.

За період 27.02.2019 року - 01.1 1.2020 року позичальником здійснено:

-погашення заборгованості за кредитом у сумі 91 660 грн.

-сплату процентів за користування кредитом у сумі 81 006 грн. 24 коп.

Банк за дорученням позичальника проводить договірне списання коштів з його поточного рахунку № НОМЕР_9 (вкладник № НОМЕР_10 ) відповідно до п. 3.5 «Договірне списання коштів з поточного рахунку позичальника розділу 3 «Порядок виконання Договору» кредитного договору.

Отже, погашення заборгованості за кредитом та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником шляхом внесення коштів на поповнення поточного рахунку з подальшим їх договірним списанням у порядку, розмірах та строки, визначені умовами зазначеного вище кредитного договору.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. (ст. 68 СК України).

На підставі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція Верховного Суду в постанові від 05 серпня 2020 року в справі №682/2493/16-ц).

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, щоспірна земельна ділянка та автомобіль придбано за час шлюбу, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_4 в період перебування в шлюбі, що згідно з ст. 74 СК України надає підстави для висновку про виникнення права спільної сумісної власності на вказане майно.

Разом з тим ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_1 в суді не надано належних, допустимих та достатніх доказів для застосування судом норм ч. 2 або ч. 3 ст. 70 СК України.

Так, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилявся від участі в утриманні дитини стороною відповідача за первісним позовом суду не надано.

Зі справи встановлено, що позивач сплачує аліменти на утримання дитини в присудженому розмірі, а також добровільно несе додаткові витрати на дитину. Доводи сторони відповідача про те, що позивач утримує дитину в недостатньому обсязі підставою для збільшення частки відповідачки при поділі майна колишнього подружжя бути не може і на вимогах ст. 70 СК України не ґрунтується.

Сама лише та обставина, що спільний автомобіль оформлений на відповідачку і відчужений нею після фактичного припинення шлюбних відносин сторін, підставою для збільшення частки позивача при поділі майна подружжя бути не може і вимогам ст. 70 СК України не відповідає.

Отже достатніх підстав для застосування ч. 2 і ч. 3 ст. 70 СК України сторонами в суді не доведено.

Таким чином, при вирішенні спору, суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін, а тому за кожним з них слід визнати право власності на Ѕ їх частину за кожним.

Разом з тим, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У той же час 09 лютого 2019 року відповідачка реалізувала вказаний вище автомобіль придбаний в шлюбі без згоди позивача, а тому останній має право на компенсацію його частки у цьому майні відповідно до вимог ст. 71 СК України.

Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що автомобіль продано за згодою позивача ОСОБА_1 суду не надано, як і доказів використання отриманих від продажу спірного автомобіля грошових коштів в інтересах сім`ї, коли його відчуження мало місце в лютому 2019 року, тобто на час розгляду в суді позовної заяви ОСОБА_4 про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , після фактичного припинення шлюбних відносин сторін.

Крім того, як встановлено рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2018 року, коли відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 відчужила автомобіль без згоди ОСОБА_1 , якому не було відомо про продаж транспортного засобу.

Таким чином позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію половини вартості вказаного майна, що дорівнює Ѕ його частці у цьому майні.

У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено судам, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц та постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 758/6805/17.

Як вбачається з висновку експерта №11-03-2021 від 11 березня 2021 року складеного судовим експертом Опанасюком О.Є. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, середня ринкова ціна ідентичного КТ3 до автомобіля марки (моделі): Mitsubishi ASX; тип транспортного засобу: легковий універсал-В; рік випуску: 2011; номер кузова: НОМЕР_5 ; об`єм двигуна (куб.см.): 1798, станом на 11 березня 2021 року, складає: 272 860,00 грн. (двісті сімдесят дві тисячі вісімсот шістдесят грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ - 45 476,67 грн.

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації його частки (1/2 частини) слід стягнути половину вартості реалізованого автомобіля в розмірі 136 430 грн.

Що стосується вимог зустрічної позовної заяви щодо поділу між сторонами боргових зобов`язань за кредитним договором №1223/1 (під іпотеку) укладеним 05 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 , а також вимог про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 115 110 тис. 83 коп., тобто 2/3 боргових зобов`язань виниклих за вказаним кредитним договором, то підстав для цього судом не встановлено, з огляду на наступне.

Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13 вказано, що тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 639/7335/15-ц (провадження № 61-7335св18), від 27 грудня 2019 року у справі №641/6191/17 та підтриманий 20 травня 2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 757/55453/18-ц, провадження № 61-1972св20.

Так, при вирішенні спору суд також бере до уваги ту обставину, що відповідачка, не дивлячись на визнання судом її явки обов`язковою для дачі особистих пояснень згідно ст. 129 ЦПК України, до суду не прибула і від надання особистих пояснень ухилилася, обставини викладені в її позові безпосередньо в суді не підтвердила.

З довідки виконкому Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 02 жовтня 2020 року №1287 встановлено, що відповідачка утворила нову сім`ю та має двох малолітніх дітей 2017 та 2020 року народження.

З наданих стороною відповідача суду платіжних документів не можна дійти висновку про витрачання колишнім подружжям кредитних коштів в сумі 550 000 грн. в інтересах сім`ї за час шлюбу. Підтверджені чеками витрати є незначними і до уваги судом не беруться. Посилання сторони відповідача на те, що витрати кредитних коштів мали місце на поточні потреби сім`ї є бездоказові, непереконливі та неспроможні підтвердити витрачання кредитних коштів в розмірі 550 000 грн. в інтересах сім`ї.

У той же час з виписки по рахунку відповідачки за період з 31 грудня 2017 року по 02 листопада 2020 року не можна встановити, що кредитні кошти витрачено в інтересах сім`ї, в який період, на придбання яких товарів, оплату послуг тощо.

Із заяви на видачу готівки №519685501 встановлено, що 06 грудня 2017 року відповідачка отримала готівкою кредитні кошти в сумі 550 000 грн. та їх подальша доля по справі не відома

При цьому позивач, як свідок в суді ствердив, що хоча він і давав свою згоду на цей кредит, той брався відповідачкою в інтересах іншої особи, а не для потреб сім`ї та цих готівкових, кредитних коштів він ніколи не бачив. Не змогла повідомити про ці кошти і свідок ОСОБА_5 , хоча вона передала своє майно в іпотеку для отримання кредиту.

Таким чином, жодних належних, допустимих і достатніх доказів того, що отримані відповідачкою ОСОБА_4 кредитні кошти в розмірі 550 000 грн. використано в інтересах сім`ї, суду не представлено, а тому в цій частині зустрічного позову про поділ боргових зобов`язань за договором про споживчий кредит №1223/1 від 05 грудня 2017 року та стягнення 115 110 тис. 83 коп., слід відмовити за недоведеністю.

Таким чином, первісна та зустрічна позовні заяви підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги уточненої первісної позовної заяви підлягають частковому задоволенню на суму 136 430 грн. (1/2 частина вартості спірного автомобіля) та 106 997 грн. (1/2 частина вартості спірної земельної ділянки), що в загальному розмірі становить 243 427 грн., з відповідачки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 434 грн. 27 коп. судового збору, що становить 1% від задоволених судом його позовних вимог.

У той же час вимоги зустрічної позовної заяви підлягають частковому задоволенню на суму 106 997 грн. (1/2 частина вартості спірної земельної ділянки), а тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 слід стягнути 1 069 грн. 97 коп. судового збору, що становить 1% від задоволених судом її позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

первісну та зустрічну позовні заяви задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності по Ѕ частині кожному на земельну ділянку площею 0,1215 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :37:214:0155, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, ур. «Пасіка».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 136 430 (сто тридцять шість чотириста тридцять) грн. за 1/2 частку останнього в спільному сумісному майні - автомобілі Mitsubishi ASX, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_11 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 434 (дві тисячі чотириста тридцять чотири) грн. 27 (двадцять сім) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1 069 (одну тисячу шістдесят дев`ять) грн. 97 (дев`яносто сім) коп.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_12 виданий 31 жовтня 1995 року Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП - НОМЕР_13 , проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідачка за первісним позовом: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_14 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», , знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 12 г.

Суддя