ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року

м. Черкаси

справа № 711/7943/19 провадження № 22-ц/821/31/22 категорія 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретар: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначено, що 19 жовтня 2012 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який є громадянин Федеративної республіки Німеччина ОСОБА_2 , та проживає в Королівстві Іспанія.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану м. Сан ОСОБА_4 здійснено запис 08 травня 2013 року. Однак, з часу народження дитини, відповідач проживає окремо від сім`ї, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не приділяє йому належної уваги та здоров`ям дитини не цікавиться.

24 квітня 2019 року шлюб між подружжям було розірвано рішенням суду першої інстанції № 25 Мадриду.

Також, вказано, що ОСОБА_3 є громадянином України, зареєстрований разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , а на час подання даного позову до суду дитина проживає разом з позивачкою та її чоловіком ОСОБА_5 у будинку, який належить доньці ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .

Для дитини позивачкою та її чоловіком спільно створюються всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку, задовольняється гармонійний розвиток її особистості, дитина виховується в атмосфері любові, поваги, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідач же не сприяє розвитку дитини, погрожує позивачці в телефонних розмовах та переписках про наміри забрати дитину та вивезти її в Королівство Іспанія.

Таким чином, оскільки сторони так і не дійшли спільної згоди щодо того, з ким буде проживати дитина та враховуючи, що через свій малий вік дитина надзвичайно потребує постійного догляду за нею з боку позивачки, а розлучення дитини з матір`ю буде мати негативний вплив на психологічне здоров`я дитини, а також беручи до уваги, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться здоров`ям та життям дитини, не має достатніх та необхідних матеріальних умов для забезпечення проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини, з метою захисту якнайкращих інтересів малолітнього ОСОБА_6 , просила суд визначити місце його проживання саме разом з позивачкою ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи, суду не було надано висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору, який є обов`язковим під час вирішення таких спірних правовідносин. Позивачка до Органу опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність проживання дитини саме з нею не зверталась, відповідно такий висновок складений не був.

При цьому, обов`язковість отримання відповідного письмового висновку Органу опіки та піклування при розгляді спорів про визначення місця проживання дитини неодноразово вказував і Верховний Суд.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду із аналогічним позовом у випадку змінити обставин, які стали підставою для відмови в задоволенні позову з наданням суду доказів, які б свідчили про доцільність визначення місця проживання дитини саме з нею.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 происть скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2021 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою задовлььнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь позивача 1 922 грн. судових витрат пол. Оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скрага мотивована тим, що під час розгляду справи дійно було встановлено відсутність висновку органу опіки та піклування щодо визначення місцяроживання дитини. Позивач станом на момент подання апеляційної скарги вживала всіх заходів для отримання висновку, звертався навіть до суду з клопотанням про залучення Служби з метою обстеження умов проживання позивача, проте такі дії судом не були вчинені.

Отже, суд першої інстанції здійснив порушення нрм процесуального законодавства, не витребувавши відповідний висновок від орану опіки та піклування, про клопотала сторона позивача, а відтак рішення суду підлягає до скасування та задоволення позовних вимог для забезпечення прав малолітньої дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції втснаовлено, що між позивачкою ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_2 19 жовтня 2012 року був укладений шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 225, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 від 23 листопада 2012 року. Прізвище позивачки було змінено на « ОСОБА_8 ».

Також, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сан Себастьян де лос Рейєс народився ОСОБА_3 , матір`ю якого є позивачка ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_2 . Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію громадянином України № 536/275-13 від 16 грудня 2013 року, виданою Посольством України в Королівстві Іспанія (а.с. 16 Т.1).

Рішенням Суду першої інстанції № 25 Мадриду № 198/2019 від 29 квітня 2019 року шлюб між сторонами був розірваний. Також, даним рішенням вирішено питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 та встановлено, що дитина залишається під опікою матері ОСОБА_9 , а батько ОСОБА_2 може проводити час зі своєю дитиною за попередньою домовленістю з матір`ю. Однак дане рішення не зверталося до виконання в Україні. Доказів зворотнього сторонами суду не надано.

Також, згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого 17 липня 2019 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, позивачка уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 ».

Відповідно до довідки від 16 вересня 2019 року № 2019-08/45, виданої ОСББ «Героїв Дніпра 83», позивачка ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а згідно з довідкою від 10 вересня 2019 року № 10 ОСОБА_3 являється учнем 1-Б класу Черкаської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Перлина».

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянин Федеративної республіки Німеччина та проживає в Королівстві Іспанія, що підтверджується копією виписки з реєстру жителів муніципалітету від 07 березня 2018 року. На даний час (на момент ухвалення рішення) відповідач ОСОБА_2 , згідно його пояснень, викладених в листі від 08.10.2021 року (надійшлов до суду 11 жовтня 2021 року), мешкає в ОСОБА_11 .

Таким чином, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований та проживає разом зі своєю матір`ю позивачкою у справі ОСОБА_1 на території України, а відповідач ОСОБА_2 поза її межами, однак останній не позбавлений можливості бачитись зі своїм сином.

Звертаючись до суду з позовними вимогами та апеляційною скаргою, позивч в обґрунтування своїх вимог зазначила, що сторони у справі не дійшли згоди з ким буде проживати дитина, та враховуючи малолітній вік дитини, вона потребує постійного догляду з боку матері і розірвання зв`язків з матерею буде мати неативний вплив на психологічний стан дитини. Тому для забезпечення якнайкращих інтересів малолітнього ОСОБА_6 просила визначити його місце проживання з матерею.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції врахував, що позивачем під час розгляду в суді першої інстанції було вжито всіх залежних від нього заходів для надання Службою у справах дітей Черкаської міської ради висновку щодо визначення умов місця проживання малолітнього ОСОБА_6 з позивачем. Оскільки такого висновку на стадії розгляду справи в районному суді здобуто не було, а відповідне клопотання також було заявлено в суді апеляційної інстанції, тому ухвалою суду від 30 грудня 2021 року зобов`язано орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Черкаської міської ради надати суду апеляційної інстанції відповідний висновок щодо визначення місця проживання дитини.

02 лютого 2022 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування № 37 від 31 січня 2022 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 (а.с. 100-102 Т.3).

Відповідно до вищевказаного висновку вбачається, що малолітній ОСОБА_3 на засіданні Комісії висловив своє бажання проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 . Врахувавши, що батько дитини проживає за межами України, участі у вихованні та піклуванні за дитиною не бере, орган опіки та піклування обстеживши умови проживання дитини вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом з матір`ю.

До висновку додано рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради № 20/3 від 26 січня 2022 року № 20/3 від 26 січня 2022 року (а.с. 103 Т.3), Акт обстеження умов проживання дитини № 25 від 20 січня 2022 року (а.с. 107 Т.) та характеристику ОСОБА_1 (а.с. 110 Т.3).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 16 вищевказаного Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Нормами ст. 18 СК України передбачено способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права.

Згідно із принципом 2 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікованої Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У принципі 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У статі 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК Ураїни дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституції України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Положеннями ч. 1, 2 статті 161 СК України визначено, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення вказаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.

Під час вирішення спору було втснаовлено, що сторони не могли дійти згоди щодо місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , оскільки позивачка разом із сином залишила своє місце проживання в Королівстві Іспанія та повернулася до України. В зв`язку з цим ОСОБА_2 звертався до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про забезпечення повернення дитини в Королівство Іспанія. Однак, вподальшому відповідач у даній справі ОСОБА_2 відмовився від свого позову про забезпечення повернення дитини в Королівство Іспанія, мотивуючи своє рішення тим, що воно прийняте ним саме в інтересах дитини та з метою захисту емоційного та психологічного розвитку його сина.

На даний час малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з позивачкою на території України, а саме за адресою: АДРЕСА_3 та перебуває на її утриманні. Батько дитини - ОСОБА_2 періодично з нею бачиться, коли приїздить до України.

Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 6 статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Обов`язковість отримання відповідного письмового висновку Органу опіки та піклування при розгляді спорів про визначення місця проживання дитини неодноразово вказував і Верховний Суд у своїх постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 319/606/18; від 27 січня 2021 року у справі № 355/1857/18, у справі № 289/58/19 від 07 квітня 2021 року.

Згідно наданих в суд апеляційної інстанції документів, а саме висновку органу опіки та піклування м. Черкаси від 31 січня 2022 року № 37 та письмових матеріалів, отриманих під час підготовки вказаного висновку, що стали підставою для його складання вбачається, що орган опікеи та піклування вважає за можливе проживання малолітнього ОСОБА_6 у матері ОСОБА_1 , що буде відповідати забезпеченню дотримання якнайкращим інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач має всі належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину та забезпечувати її гармонійний розвиток, в помешканні створено всі належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини, колегія суддів вважає за можливе визнати помилковим висновок районного суду про відмову в задоволенні позову та задовольнити позовні вимоги позивача. Тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування та постановлення нового висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, тому з відповівдача на користь позивача підлягають до стягнення 1 921 грн. 90 коп. судових витрат (судового збору), що був сплачений нею під час розгляду справи, а саме 768 грн. 40 коп. судового збору за подачу позовної заяви, що підтверджується квитанцією № 98353 (а.с. 9 Т.1) та 1 153 грн. 50 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги, що підтверджується квитанцією № 83530 (а.с. 52 Т.3).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати по слаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 90 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак