Постанова

Іменем України

30 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 758/5135/21

провадження № 61-7819св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт»,

третя особа - Первинна профспілкова організація Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства «Спецтехноекспорт»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Рощиним Іваном Геннадійовичем, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року у складі судді Диби О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Писаної Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії (далі - ДП ДК) «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства (далі - ДГЗП) «Спецтехноекспорт», третя особа - Первинна профспілкова організація ДП ДК «Укрспецекспорт» - ДГЗП «Спецтехноекспорт», про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він з 03 травня 2012 року був працевлаштований у ДП ДК «Укрспецекспорт» - ДГЗП «Спецтехноекспорт». З 01 червня 2020 року був переведений на посаду фахівця відділу господарського забезпечення Управління внутрішніх комунікацій.

Наказом підприємства від 18 березня 2021 року № 141-к був звільнений із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач вважав звільнення незаконним, посилаючись на такі обставини: порушення роботодавцем переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці; відсутність попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації; порушення роботодавцем порядку звільнення у частині обов`язку роботодавця запропонувати іншу роботу на тому самому підприємстві.

Позивач зазначав, що вказані обставини також завдали йому моральної шкоди та змусили докладати додаткові зусилля для відновлення своїх прав.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ від 18 березня 2021 року № 141-к про звільнення ОСОБА_1 , поновити його на посаді фахівця відділу господарського забезпечення ДП ДК «Укрспецекспорт» - ДГЗП «Спецтехноекспорт», стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування податків та зборів з 19 березня 2021 року до дня поновлення на роботі та 50 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем дотримано вимоги законодавства щодо процедури скорочення штату та вивільнення працівників, позивач був повідомлений про майбутнє вивільнення за два місяці; вільні вакансії, наявні на підприємстві у цей період, позивачу не пропонувались, оскільки тимчасовою комісією підприємства було встановлено невідповідність його освіти та кваліфікації наявним на підприємстві посадам, рішення профспілкового комітету, яким відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача з роботи, не містить належного правового обґрунтування, що надало роботодавцю право звільнити ОСОБА_1 із займаної посади без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рощина І. Г., залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2021 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду, вважав їх законними та обґрунтованими. Вказав, що у період з часу попередження позивача про майбутнє скорочення та до дня звільнення на підприємстві були відсутні вакантні посади (робота) за відповідною професією чи спеціальністю, яку він міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду роботи. Крім того, суд першої інстанції правильно вважав, що рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення позивача не містить достатньої аргументації, а обґрунтування такої відмови стосувалося виключно переважного права на залишення на роботі, інших підстав комітетом не досліджувалося та на розгляд профспілкового комітету не надавалося. При цьому, судами було встановлено відсутність порушень при звільненні позивача щодо його переважного права залишитися на роботі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2022 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що підприємство не запропонувало йому всіх наявних вакантних посад, чим порушило вимоги статті 49-2 КЗпП України, що є підставою для поновлення на роботі.

Посилається на практику Верховного Суду та вважає, що йому повинні були бути запропоновані не тільки посади, які відповідають його кваліфікації, а й інші можливі вакантні посади.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2022 року ДП ДК «Укрспецекспорт» - ДГЗП «Спецтехноекспорт» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, вказуючи, що її доводи є безпідставними, оскільки звільнення було проведено згідно з нормами КЗпП України. Вказує, що ОСОБА_1 не пропонувалися вакантні посади з дати попередження про вивільнення до дати звільнення через те, що не було посад, які б він міг займати відповідно до його досвіду роботи, спеціальності та кваліфікації, що правильно встановили суди попередніх інстанцій. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

25 жовтня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 травня 2012 року ОСОБА_1 прийнято на роботу водієм у адміністративно-господарський департамент ДГЗП «Спецтехноекспорт».

05 серпня 2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду головного спеціаліста адміністративно-господарського департаменту.

01 червня 2020 року його переведено на посаду фахівця відділу господарського забезпечення Управління внутрішніх комунікацій.

Згідно з наказом ДГЗП «Спецтехноекспорт» від 11 січня 2021 року № 01-ОШ, з 11 січня 2021 року на підприємстві введено в дію організаційну структуру та штатний розпис у кількості 181 штатної одиниці зі встановленим місячним фондом заробітної плати; наказано начальнику відділу по роботі з персоналом персонально повідомити працівників про заплановане вивільнення.

Так, штатним розписом, зокрема, не передбачено Управління внутрішніх комунікацій та відповідно відділу господарського забезпечення Управління внутрішніх комунікацій.

Наказом від 16 січня 2021 року № 02-ОШ в дію введено зміни до штатного розпису з 16 січня 2021 року, згідно з яких в Управління транспортно-господарського забезпечення замість посади водія автотранспортних засобів керівного складу введено сектор господарського забезпечення з посадою начальника сектору.

Згідно з наказом від 07 грудня 2020 року № 119-П/2020 у зв`язку із запланованим скороченням чисельності та штату працівників та з метою забезпечення вимог законодавства щодо процедури розірвання трудового договору на ДГЗП «Спецтехноекспорт» створено тимчасову комісію для визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників підприємства.

На підставі протоколу засідання тимчасової комісії для визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників підприємства у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці від 17 грудня 2020 року визначено: працівників, щодо яких діють гарантії та заборона на звільнення з ініціативи роботодавця - ОСОБА_2 (розлучену жінку, яка сама виховує дитину віком до 18 років), ОСОБА_3 (одиноку мати дитини з інвалідністю віком до 18 років), ОСОБА_4 (мати дитини віком до трьох років); працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці серед працівників, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві - ОСОБА_5 (серед асистентів Управління по роботі з країнами Азії), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (серед асистентів Управління з імпорту), ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (серед фахівців відділу господарського забезпечення).

Комісією також прийнято рішення в подальшому провести засідання з метою підготовки інформації щодо персонального повідомлення працівників про майбутнє вивільнення та щодо відповідності кваліфікації та досвіду роботи вивільнюваних працівників наявній на підприємстві роботі (вакантним посадам) за відповідною професією чи спеціальністю.

Згідно з листом ДГЗП «Спецтехноекспорт» від 27 листопада 2020 року підприємство повідомляло голову профспілкового комітету про заплановане скорочення чисельності та штату працівників підприємства та надавало обґрунтування змін структури та штатного розпису підприємства, інформацію про кількість посад, які підлягали скороченню, перелік запланованих заходів по запобіганню звільненням або мінімізації їх кількості або пом`якшенню несприятливих наслідків звільнень.

З огляду на протокол засідання тимчасової комісії для визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників підприємства від 18 січня 2021 року, на підставі наданих комісії документів, відомостей та інформації кваліфікація та досвід роботи ОСОБА_1 не відповідає освітньо-кваліфікаційним вимогам та вимогам до досвіду роботи за вакантними посадами, що існують на підприємстві.

18 січня 2021 року підприємство письмово повідомило ОСОБА_1 про наступне звільнення, яке відбудеться 19 березня 2021 року, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Повідомлення містить посилання на те, що наразі на підприємстві відсутня робота за відповідною професією, спеціальністю, кваліфікацією, а також відмітку про ознайомлення з ним позивача 19 січня 2021 року.

25 лютого 2021 року ДГЗП «Спецтехноекспорт» направило голові профспілкового комітету підприємства подання про розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, в якому просило надати згоду на звільнення ОСОБА_1 , фахівця відділу господарського забезпечення.

Рішенням Профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП ДК «Укрспецекспорт» - ДГЗП «Спецтехноекспорт», затвердженим протоколом від 16 березня 2021 року № 7, відповідачу відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця та звільненні ОСОБА_1 , оскільки він є сімейною особою та має на утриманні дружину й неповнолітню дитину, у сім`ї ОСОБА_1 не має інших працівників з самостійним заробітком, він працює на підприємстві з 03 травня 2012 року та має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, у зв`язку із чим підпадає під категорію осіб, які мають переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників. Крім того, при прийнятті такого рішення комітетом також досліджувалася відсутність у ОСОБА_1 стягнень за порушення трудової дисципліни. Інших підстав комітетом не досліджувалося.

19 березня 2021 року позивача звільнено з посади фахівця відділу господарського забезпечення Управління внутрішніх комунікацій у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України згідно з наказом від 19 березня 2021 року № 141-К, з виплатою всіх належних йому сум на день звільнення.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 695/2368/18, від 25 червня 2021 року у справі № 527/1263/20-ц та від 24 червня 2021 року у справі № 573/1352/20, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Рощина І. Г., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Положеннями статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 суд дійшов висновку, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Частиною першою статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно із частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням норм КЗпП України.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до того, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що підприємство не запропонувало йому всіх наявних вакантних посад, проте вони є необґрунтованими, оскільки наведеними вище та застосованими судами нормами права встановлено обов`язок роботодавця запропонувати робітнику, якого звільняють у зв`язку зі скороченням, не всі вакантні на підприємстві посади, а тільки ті, які відповідають його професії чи спеціальності, або іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.

При цьому, судами попередніх інстанцій на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин і доказів у справі було встановлено, що у період з часу попередження позивача про майбутнє скорочення та до дня звільнення на підприємстві були відсутні вакантні посади (робота) за відповідною професією чи спеціальністю, яку позивач міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду роботи.

Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваних судових рішень та їх правових висновків касаційна скарга не містить, а тому Верховний Суд здійснює перегляд судових рішень у межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (стаття 400 ЦПК України).

Наведені заявником у касаційні скарзі постанови Верховного Суду, з посиланням на неврахування їх правових висновків судами попередніх інстанцій, не спростовують правильності оскаржуваних судових рішень, оскільки вони їм не суперечать.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Так як Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, то перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Рощиним Іваном Геннадійовичем - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк