Справа № 357/3758/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2022 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. терозглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-ст

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Заявниця зазначає, що з 10.06.2012 року по 28.12.2021 року проживала з ОСОБА_2 як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання ними було придбане майно: 25.09.2013 року секція в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ; 20.04.2017 року колісний причіп марки ПГМФ, модель 8302, 2017 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На сьогоднішній день сторони не можуть досягти згоди щодо поділу спільного майна подружжя, а тому з метою уникнення загрози подальшої реалізації спірного майна, заявниця просить суд накласти арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме на: секцію АДРЕСА_2 , загальною площею 34,5 кв.м.; колісний причіп, марки ПГМФ, модель 8302, 2017 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, до подання позовної заяви, або у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При прийнятті рішення про вжиття заходів забезпечення позову суди мають надати правильну правову оцінку підставам застосування цих заходів.

Забезпечення позову є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі ст. 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавець таким чином дає особам, які беруть участь у справі, можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

На переконання суду у поданій заяві про забезпечення позову не наведено достатніх підстав вважати, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені. Окрім того, заявником не обґрунтовано, яким чином вжиття судом заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на вказане майно, забезпечить реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, а саме про накладення арешту на: секцію № НОМЕР_2 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 34,5 кв.м.; колісний причіп, марки ПГМФ, модель 8302, 2017 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заявниця не довела, необхідність мети їх застосування, та що такі заходи необхідні саме для створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд враховує предмет спору, співмірність вимог позивача з заявленими ним заходами забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Звертаючись в суд із даною заявою, представник заявниці на обґрунтування підстав вжиття заходів забезпечення позову вказує, що має намір звернутися до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, розподілу спільного майна подружжя, предметом якого є майно на яке просить накласти арешт, та яке придбане під час проживання однією сім`єю.

Зазначає, що фактичні шлюбні відносини тривали з червня 2012 року по 28 грудня 2022 року, а її цивільним чоловіком 25.09.2013 року було придбано секцію № НОМЕР_2 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 34,5 кв.м. та 20.04.2017 року - колісний причіп, марки ПГМФ, модель 8302, 2017 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , які оформлено на ім`я ОСОБА_2 , в зв`язку з чим вважає вказане майно придбаним в шлюбі та таким, що підлягає поділу як спільно нажите.

Інших обставин не зазначено, як і не надано доказів того, що вказане майно придбане за рахунок коштів спільного бюджету.

Сам по собі факт проживання однією сім`єю, а також існування спільного бюджету та коштів чи доходів, які б могли бути використані одним із подружжя для купівлі майна, мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, які не додані до заяви, а тому на даній стадії відсутні підстави для вирішення питання про забезпечення позову, так як позовна заява ще не подана та її вимоги суду не відомі, а посилання на докази відсутні.

Слід зазначити, що згідно документів доданих до матеріалів заяви, саме ОСОБА_2 є власником секції АДРЕСА_2 , загальною площею 34,5 кв.м. та колісного причепа, марки ПГМФ, модель 8302, 2017 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується наданим копією договору купівлі-продажу секції в гуртожитку від 25.09.2013 року та листом Територіального сервісного центру №3242 №31/10/3242-234 від 09.05.2022 року.

Суд вважає також за необхідне вказати на те, що жодних вагомих аргументів та доказів того що ОСОБА_2 , має намір відчужити вказане майно, заявником не надано. А переконання ОСОБА_1 , про те що ОСОБА_2 , може спробувати його відчужити, суд не може розцінювани як належне обґрунтування необхідності застосування забезпечення позову та як підставу накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову відсутні, заявником не зазначені ризики, які б перешкоджали в подальшому виконанню судового рішення. Заявником не надано будь-яких належних доказів того, що відповідачем умисно вчиняються дії спрямовані на відчуження майна, не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяБ. І. Кошель