Справа № 495/9081/21
Номер провадження 2/495/978/2022
28 вересня 2022 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово судді Анісімової Н.Д.,
при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Кушнір Ірина Валентинівна, приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, визнання недійсним договорів дарування, витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Кушнір Ірина Валентинівна, приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна, в якому просить:
- визнати недійсним свідоцтво про передачу нерухомого майна з прилюдних торгів, реєстр №226 від 13.02.2017 року, видане приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Тетяною Сергіївною, яке було видано ОСОБА_2 ;
- визнати недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Кушнір Іриною Валентинівною серії та номер 873 від 08.11.2018 року в частині дарування ОСОБА_2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ;
- визнати недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Кушнір Іриною Валентинівною серії та номер 873 від 08.11.2018 року в частині дарування ОСОБА_2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ;
- витребувати від ОСОБА_3 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 ;
- витребувати від ОСОБА_4 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
Рух справи у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обасті від 27.01.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання судове засідання.
Позивач у судове засідання не з`явився але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі посилаючись на обставини, які зазначені в позові, просив задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, повідомлялись, причини неявки суду не відомі.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача також у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Фактичні обставини встановлені судом
Судом встановлено, що у період з 1989 року по 1993 рік позивач, ОСОБА_1 , працюючи у військовій частині НОМЕР_1 , одержав квартиру АДРЕСА_1 , яка була ним у подальшому приватизована, що підтверджується копією трудової книжки та розпорядженням органу приватизації № 6774 від 25.11.1999 року. 14.04.1994 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 14.06.2015 року.
Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 25.11.1999 року органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї, а саме: дружині ОСОБА_2 та дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних долях, тобто кожному по 1/4 частині.
Як вбачається з домової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_2 у спірній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 12.04.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було ухвалено рішення по справі № 495/1389/16-ц, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування майном шляхом вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру задоволено.
Так, не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду відповідачем ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, яка була залишена без задоволення ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.01.2017 pоку, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 року по справі № 495/1389/16-ц без змін.
Після чого, Державною виконавчою службою Білгород-Дністрового міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області були відкриті виконавчі провадження № 58717809 (постанова від 27.03.2019 р.) № 58717562 (постанова від 27.03.2019 p.), № 58716103 (постанова від 26.03.2019 p.), проте через небажання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 виконувати вищезазначене рішення суду позивач ОСОБА_1 так і не був вселений у спірну квартиру. Під час примусового виконання рішення суду по справі № 495/1389/16-ц по виконавчим провадженням №№ 58717809, 58717562, 58716103 державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Пашали В.Р.
02.04.2021 р. було засвідчено, що по місцю виконання виконавчих дій (квартира АДРЕСА_1 ), боржників не було вдома (боржники відсутні або не проживають), двері відчинив ОСОБА_9 та повідомив, що винаймає дану квартиру за договором найму від 25.05.2020 p., що підтверджується актом державного виконавця від 02.04.2021 p., договором найму житлового приміщення та посвідченням водія ОСОБА_9 . 03.04.2021 року позивач ОСОБА_1 вийшов до магазину за продуктами повернутися у спірну квартиру вже не зміг, через те, що замки у вхідних дверях були змінені.
Відповідачі перешкоджають виконанню рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 року, справа № 495/1389/16-ц (зловживають своїми правами та подають аналогічні за змістом заяви про визнання рішення суду таким, що не підлягає виконанню) та не дають позивачу ОСОБА_1 вселитися у спірній квартирі. 29.02.2016 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/543/16-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 був задоволений та стягнуто заборгованість по аліментах на утримання дітей - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка станом на 03.09.2012 року складала 33 851,46 грн, зазначене рішення набрало законної сили 11.03.2016 р.
Також 15.04.2016 року у рамках виконавчого провадження № 50850906 державним виконавцем було накладено арешт на усе майно позивача ОСОБА_1 06.07.2016 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 495/543/16-ц від 18.03.2016 р. було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності, суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_12 , яка має кваліфікаційне свідоцтво видане 21.07.2009 за №8753/09 Фондом державного майна України. ПП «Брокбізнесконсалт» було складено звіт про незалежну оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість (без урахування ПДВ) 1/4 частини спірної квартири станом на 29.07.2016 року складала 55 755 грн. Відповідно до протоколу № 223570 проведення електронних торгів 28.12.2016 року 1/4 частина квартири, загальною площею 30,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 виставлялася на продажу за ціною 39 028,50 грн., проте торги не відбулись через відсутність допущених учасників торгів. 24.01.2017 року державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, на підставі якої відповідачу ОСОБА_2 було передано у власність 1/4 частину спірної квартири. 23.11.2017 року Апеляційним судом Одеської області було скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.02.2016 року. 20.02.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу по справі № 495/543/16-ц, якою допущено поворот виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.02.2016 р. по цивільній справі № 495/543/16-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів та прийнято рішення повернути належне ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 нерухоме майно, яке було безпідставно передано стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, а саме: 1/4 частину однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , рішення суду набрало законної сили 12.03.2018 року та не оскаржувалось відповідачем ОСОБА_1 . Під час звернення до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Т.С. було видано відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, реєстр № 226 від 13.02.2017, а також винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33931561 від 20.02.2017 року, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у державній реєстрацій прав та їх обтяжень (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.04.2018 pоку.
Підставою для скасування рішення суду першої інстанції постановою Одеського апеляційного суду від 14.12.2020 р. та відмови у задоволенні касаційної скарги позивача ОСОБА_1 постановою Верховного Суду від 22.06.2021 р. виступало невірне визначення ОСОБА_1 суб`єктивного складу сторін спору. Що стосується питання про витребування майна з незаконного володіння позивач зазначає, так, 25.11.1999 року йому на праві спільної приватної власності належала 1/4 частина, яка квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . 29.02.2016 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/543/16-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 був задоволений та стягнуто заборгованість по аліментам на утримання доньок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка станом на 03.09.2012 року складала 33 851,46 грн, зазначене рішення набрало законної сили 11.03.2016 року.
Так, 24.01.2017 року на виконання вищезазначеного рішення державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області було винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, на підставі якої відповідачу ОСОБА_2 було передано у власність 1/4 частину спірної квартири.
23.11.2017 року Апеляційним судом Одеської області було скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.02.2016 року. 20.02.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу по справі № 495/543/16-ц, якою допущено поворот виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.02.2016 р. по цивільній справі № 495/543/16-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення сплати аліментів та прийнято рішення повернути належне ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 нерухоме майно, яке було безпідставно передано стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, а саме: частину однокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . 08.11.2018 року для недопущення здійснення повороту виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 р. по справі № 495/1389/16-ц, ОСОБА_2 уклала договір дарування серія та номер 873, виданий 08.11.2018 року, видавник: приватний нотаріус Білгород-Дністровського міськрайонного нотаріального округу Одеської області Кушнір І.В., на підставі якого подарувала частку спірної квартири ОСОБА_3 та частку спірної квартири ОСОБА_4 . Зазначений факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.08.2021 року.
Для визначення кому з дочок була передарована частина спірної квартири, яка належала позивачу ОСОБА_1 , приватному нотаріусу Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Кушнір І.В. було направлено адвокатський запит від 04.09.2021 року вих. №01.09/04, на який останнім було відмовлено у наданні копії договору дарування. Таким чином, частка власності вибула з володіння власника ОСОБА_1 поза його волею по безвідплатному договору договору дарування, який за своєю суттю є фраудатором (протиправним) правочином направленим на уникнення виконання ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/543/16-ц.
Більш того на час укладення договору дарування відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_14 було відомо про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.02.2016 року справа №495/543/16-ц про стягнення заборгованості по аліментам; наявності рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 року по справі №495/1389/16-ц, за яким задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування майном шляхом вселення позивача ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 ; наявність ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2018 року по справі №495/543-16-ц, якою здійснено поворот виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.02.2016 року по цивільній справі №495/543-16-ц, про яку було відомо відповідачу ОСОБА_2 , тобто на час укладання договору дарування останній було відомо про те, що вона не має права розпоряджатися квартири, яка належала позивачу ОСОБА_1 .
Також відповідачем ОСОБА_2 вживалися планомірні дії щодо позбавлення позивача ОСОБА_1 не тільки права користування, а й права власності на 1/4 частину спірної квартири, шляхом подання позову про стягнення заборгованості по аліментах, який, між іншим, було подано вже після заявленого позову ОСОБА_1 в якому він просив усунути перешкоди у користуванні 1/4 частини спірної квартири. Наявність вищезазначених обставин свідчить, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 при укладанні правочину діяли недобросовісно та зловживали правами по відношенню до позивача ОСОБА_1 , оскільки укладений договір дарування, порушує його майнові права та був укладений з єдиною метою недопущення вселення позивача ОСОБА_1 у спірну квартиру, більш того, про це також свідчить звернення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з заявами про визнання виконавчих листів, виданих по цивільній справі № 495/1389/16-ц такими, що не підлягають виконанню, які обґрунтуванні тим, що позивачу ОСОБА_1 вже не належить на праві власності частина вищезазначеної квартири, що підтверджується ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.01.2020 р. та від 28.05.2021 р. по справі № 495/1389/16-ц.
Крім того, позивачу ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій з боку відповідачів було завдано моральну шкоду, яка обумовлена там, що починаючи з 25.01.2017 року, тобто з моменту набрання законної сили рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/1389/16-ц, незважаючи на усі зусилля виконавчої служби, позивач ОСОБА_1 так і не був вселений, у спірну квартиру у якій має усі законні підстави проживати.
Спірна квартира була надана саме ОСОБА_1 під час його праці у військовій частині № НОМЕР_1 . Крім того, позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи а отримує пенсію по інвалідності, тому придбати іншу квартиру, чи орендувати квартиру останній не має матеріальної можливості.
Більш того, іншого житла позивач ОСОБА_1 не має та на теперішній час змушений користуватися добротою сторонніх людей, які пустили його безкоштовно жити у будинок розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
У той час, як позивач змушений проживати у сторонніх осіб, відповідачі не тільки не виконують рішення суду, але й здають спірне майно у оренду, більш того останні затягують виконання судового рішення, відкрито кажуть позивачу ОСОБА_1 що очікують його смерті.
Як зазначає позивач ситуація у який він опинився призводить до душевних страждань, переживань та постійних тривог пов`язані з тим, що його було протиправно позбавлено права власності на квартиру, яку він отримав завдяки своїй праці, а прийняте на його користь рішення суду зухвало не виконується відповідачами, на підставі чого позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Відповідно до ч.1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.
Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися. Видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) - одна з тих нотаріальних дій, що встановлюють факти, які мають юридичне значення.
Для нотаріуса, який вчиняє цю нотаріальну дію, основним є констатація факту безспірного набуття права власності на майно саме цим набувачем.
П. 3.1 глави 13 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачає, що якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися.
Відповідно до п. 3.2 глави 13 Розділу II Порядку № 296/5, в акті про те, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися має бути зазначено: ким, коли і де проводилися прилюдні торги; коротка характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я, по батькові (найменування юридичної особи), місце проживання/місцезнаходження кожного покупця; дані про документи, що посвідчували право власності боржника на майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку: назва документа, ким виданий, посвідчений (для нотаріусів зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, нотаріальний округ), дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата та номер реєстрації; підстави, з яких прилюдні торги (аукціон) не відбулися.
Відповідно до положень ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Таким законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
П.1 ч.1 ст.2 цього Закону передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч.1 п.1 ст.4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності.
Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.
Таким чином, на підставі вищезазначених норм сама процедура переходу права власності в рахунок боргу в результаті чого було видано оскаржуване свідоцтво та зареєстровано право власності за стягувачем проведена законно в межах діючого законодавства.
Проте, та обставина, що рішення суду, яке виконувалось в примусовому порядку, в результаті чого нерухоме майно позивача перейшло в рахунок боргу стягувачеві, яке пізніше було скасовано на підставі рішення суду апеляційної інстанції, до того ж ухвалою суду в порядку повороту виконання рішення суду вирішено повернути спірне нерухоме майно ОСОБА_1 є законною підставою для визнання недійсними правовстановлюючих документів, на підставі яких набуто право власності стягувачем ОСОБА_2 .
Результатом прилюдних торгів є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги.
Таке свідоцтво є документом, що посвідчує право власності та підставою державної реєстрації прав власності за покупцем.
Наслідком визнання прилюдних торгів недійсними є визнання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів незаконним та його скасування (пункт 27 Постанови №3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ»), так як таке свідоцтво, видане владним органом, суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права.
Таким чином, визнання недійсним оскаржуваного свідоцтва є наслідком визнання всієї процедури прилюдних торгів недійсними, тобто визнати недійсним кожний документ, що був попередньо винесений державним виконавцем в порядку виконавчого провадження та передував реалізації арештованого майна немає за собою правового підґрунтя.
Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Враховуючи те, що в судовому засіданні доведено факт порушення права власності позивача, яке безпідставно вибуло з його володіння, він має право на захист своїх майнових прав в судовому порядку.
Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).
Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Статтею 331 ЦК України передбачено якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Частиною 4 ст.334 ЦК України унормовано, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).
Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.
Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння).
Віндикація - витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.
Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.
Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої таке майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.
Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.
У такій справі необхідно встановити обставини, що мають засвідчити правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: підтверджують його право власності або інше речове право титульного володільця на витребуване майно; вибуття майна з володіння позивача; наявність майна в натурі у володінні відповідача; відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном. Правові позиції щодо особливостей віндикації та обсягів доведення у справах за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.05.2018 року у справі № 923/630/17, від 29.01.2019 року у справі № 911/3312/17, від 02.04.2019 року у справі № 911/737/18, від 19.06.2019 року у справі № 914/1671/17, від 27.08.2019 року у справі № 925/366/18.
Верховний Суд у своїй постанові від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15- ц (провадження № 61-4812св18) вказав, що "застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Аналіз ст. 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов грунтується передусім на тому, що право власності на річ с абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.
Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 при укладані договору дарування не мала права розпоряджатись часткою квартири АДРЕСА_1 та яка належить позивачу ОСОБА_1 , суд приходить до переконання про доцільність заявлених позовних вимог в частині витребування майна яке знаходиться у незаконному володінні відповідачів.
Згідно з частинами другою та третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (надалі - постанова Пленуму ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 постанови Пленуму ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Як зазначив позивач у позовній заяві, йому була спричинена моральна шкода, зокрема у нього були негативні переживання, стан постійної напруги та тревоги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасова відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи та побоювання про майбутній стан здоров`я, крім того на протязі тривалого часу він змушений проживати у стронніх людей так як не має фінансової можливості для найму житла, оскільки пенсію яку позивач отримує за інвалідністю ІІ групи не дає такої змоги.
Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, вищевикладені норми права та обставини справи, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який визначений позивачем у сумі 20 000 грн є обґрунтованим та таким що підлягаю задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі правового розуміння вимог чинного законодавства, прийнявши до уваги те, що рішення суду, яке виконано в примусовому порядку виконавчого провадження шляхом реалізації нерухомого майна скасоване, а ухвалою суду здійснено поворот виконання вказаного рішення шляхом повернення належного позивачу нерухомого майна, що є наслідком визнання недійсними правовстановлюючих документів, на підставі яких безпідставно набуто право власності іншою особою та державної реєстрації прав та їх обтяжень, а також враховуючи те що позивачу внаслідок протиправних дій було завдано значну моральну шкоду, суд приходить до висновку, що необхідно захистити порушені майнові права та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Кушнір Ірина Валентинівна, приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, визнання недійсним договорів дарування, витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19,41 Конституції України, ст.ст. 48,57,61,62 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 34 ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 2,4, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Кушнір Ірина Валентинівна, приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, визнання недійсним договорів дарування, витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.
Визнати недійсним свідоцтво про передачу нерухомого майна з прилюдних торгів, реєстр №226 від 13.02.2017 року, видане приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Тетяною Сергіївною, яке було видано ОСОБА_2 .
Визнати недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Кушнір Іриною Валентинівною серії та номер 873 від 08.11.2018 року в частині дарування ОСОБА_2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .
Визнати недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Кушнір Іриною Валентинівною серії та номер 873 від 08.11.2018 року в частині дарування ОСОБА_2 частини квартири АДРЕСА_1 -Дністровський ОСОБА_4 .
Витребувати від ОСОБА_3 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 .
Витребувати від ОСОБА_4 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 .
Втягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Анісімова Н.Д.