Справа № 675/219/22
Провадження № 2-з/675/9/2022
У Х В А Л А

28 квітня 2022 року м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Демчука П.В.,

з участю секретаря судового засідання Григор`євої О.С.,

в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

В провадженні Ізяславського районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину фіктивним та розподіл майна подружжя.

26 квітня 2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями судді Демчуку П.В. була передана заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , та накладення арешту на автомобіль марки «Сітроен-Пікасо С 4», д.н.з. « НОМЕР_1 », що оформлений на матір відповідачки ОСОБА_3 , заборонивши його відчуження.

В обґрунтування даної заяви ОСОБА_1 вказує, що за час спільного проживання ОСОБА_1 вкладав гроші в добудову та перебудову будинку АДРЕСА_1 , а тому вважає, що даний будинок є спільною власністю, оскільки заявником було вкладено 223 300 грн. В м.Бердичеві Житомирської області в серпні 2020 року за 6,5 тисяч доларів США, що по курсу Національного Банку України на той час становило 178 490 грн. заявник придбав автомобіль марки «Сітроен-Пікасо С 4», д.н.з. « НОМЕР_1 », на який оформив доручення на себе та брата. 02.03.2021 року заявнику ОСОБА_1 стало відомо про те, що відповідачка ОСОБА_2 оформила фіктивний договір купівлі-продажу (дарування) на автомобіль марки «Сітроен-Пікасо С-4», д. н. з. « НОМЕР_2 » на свою матір ОСОБА_3 , хоча до цього часу автомобілем користувалася відповідачка.

На підставі ст. ст. 151, 152 ЦПК України і з метою забезпечення позову та недопущення незаконного продажу, а також враховуючи досить високу вартість спірного житлового будинку та автомобіля, керуючись ст.ст. 27, 31, 151 ЦПК України, ОСОБА_1 просить суд вжити заходи для забезпечення позову шляхом накладення арешту на: будинок АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_2 ; автомобіль марки «Сітроен-Пікасо С-4», д.н.з. « НОМЕР_2 », оформлений на матір відповідачки ОСОБА_3 , проживаючу в АДРЕСА_2 , заборонивши його відчуження. До набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Сітроен-Пікасо С-4», д.н.з. « НОМЕР_2 », що належить ОСОБА_3 , проживаючій в АДРЕСА_2 .

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин першої і другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Так, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов, серед іншого, може бути забезпечений накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно зі ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення у часників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України суд, залежно від обставин справи, може забезпечити позов повністю або частково.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Судом встановлено, що з 25 листопада 2007 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . На даний час шлюб розірвано.

У провадженні Ізяславського районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину фіктивним та розподіл майна подружжя.

Таким чином, судом встановлено, що на даний час між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір з приводу користування майном подружжя, а саме вищевказаним автомобілем.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

З огляду на викладені обставини, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви.

Суд вважає, що накладення арешту на спірний автомобіль є доцільним, достатнім та співрозмірним позовній вимозі. За таких обставин заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль підлягає задоволенню. Разом із тим, позивачем не висунуто позовних вимог, що стосуються розподілу житлового будинку, тому в цій частині заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «Сітроен-Пікасо С 4», д.н.з. « НОМЕР_1 », заборонивши його відчуження.

В решті вимог відмовити.

Копію ухвали направити до Територіального сервісного центру № 6845 м. Шепетівки, регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Хмельницькій області (м. Шепетівки, вул. Шешукова, 13, Шепетівського району Хмельницької області) для виконання.

Виконання ухвали про забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом 15 днів з дня її складення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.В.Демчук