УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м.Суми

Справа №950/1196/21

Номер провадження 22-ц/816/949/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу Фурдилов Юрій Вікторович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Жалковського Володимира Юрійовича на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 20 липня 2022 року, в складі судді Косолап В.М., ухвалене у м. Суми, повний текст судового рішення виготовлено 22 липня 2022 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду з позовом у червні 2021 року, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за реєстраційним номером 3668АВН №973450 від 15 вересня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Фурдиловим Ю.В. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію завданої моральної шкоди внаслідок порушення його прав в сумі 20000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що його батько ОСОБА_3 мав у власності двокімнатну квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько помер. Вказує, що він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яку він отримав 18.05.2021 року, він дізнався, що вказана квартира належить його сестрі відповідачу по справі. Підставою для виникнення права власності був договір дарування від 15.09.2000 року, який укладено між його батьком ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 . Зазначає, що їх батько ОСОБА_3 , будучи ліквідатором на Чорнобильській АЕС, отримав інвалідність І групи. Крім того, останній перебував на обліку з діагнозом «Альцгеймер з різким початком. О/кутова (ІІа-б) глаукома. Початкова вікова которакта. Ангіопатія сітківки обох очей. ІХС (ішемічна хвороба серця) постінфарктний кардіосклероз. Атеросклеротичний кардіосклероз». Таким чином, станом на день укладання договору їх батько вже перебував на «Д» обліку та мав зазначені вище захворювання, в тому числі ураження головного мозку, а тому не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, не міг згадати про свого сина ОСОБА_1 , не впізнавав його тощо.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 20 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами того факту, що станом на 15.09.2000 року ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними через наявні у нього захворювання. Крім того, 06.01.2006 року, відповідно до медичної довідки, дослідженої в судовому засіданні, ОСОБА_3 було визнано придатним для керування транспортним засобом. Крім того, встановлення ОСОБА_3 діагнозу ОСОБА_4 датовано 26.09.2007 року, тобто майже через 7 років після укладання договору дарування. Крім того, спірний договір укладено між ОСОБА_3 , його дружиною ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , проте недійсність окремої частини правочину не є наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Жалковський В.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, змінивши склад суду.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що під час розгляду справи позивачем було заявлено клопотання про призначення посмертної судово психіатричної експертизи, а також почеркознавчої експертизи, оскільки є сумніви того, що спірний договір підписав його батько. Проте, через скрутний матеріальний стан, позивач не в змозі оплатити судові витрати на проведення експертизи, а тому заявив клопотання про звільнення його від сплати зазначених судових витрат, відстрочити їх сплату та стягнути на користь експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат. Однак судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, що фактично позбавляє можливості відповідача довести ті обставини, на які він посилається. Вказує, що в зазначеному питанні позивач просить застосувати аналогію права та скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, змінивши склад суду.

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі та зазначає, що ухвалами Лебединського районного суду Сумської області від 11.11.2021 року та від 22.12.2021 року було задоволено клопотання представника позивача та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу та посмертну судово психіатричну експертизу ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Витрати пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. Вказує, що позивачем не подавалося до суду клопотання про звільнення його від витрат на проведення почеркознавчої експертизи. Просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від третьої особи до апеляційного суду надійшло пояснення з приводу апеляційної скарги, в яких остання вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та зазначає, що при посвідченні спірного правочину було дотримано вимоги чинного законодавства.

14.11.2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Жалковського Володимира Юрійовича надійшла заява, де він повідомив про смерть 02.10.2022 ОСОБА_1 , що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть.

До суду учасники справи не прибули, які були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення слід скасувати, а провадження у справі підлягає закриттю виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 19.02.1996 № 1621, виданого відділом комунального майна та приватизації міськвиконкому, останнім посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 дійсно належала на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 79). Право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було зареєстровано у Сумському обласному БТІ 14.09.2000 за № 8577 (а.с. 79 зворот. стор.)

Згідно з копією довідки Лебединської районної державної нотаріальної контори від 15.09.2000 № 372, яка міститься в матеріалах справи нотаріуса, станом на 15.09.2000 Лебединська державна нотаріальна контора підтверджує відсутність заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 77)

15.09.2000 ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір дарування, відповідно до якого батьки ОСОБА_3 , ОСОБА_5 подарували, а донька ОСОБА_2 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 43,7 кв. м. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 3668 АВН № 973450 від 15.09.2000 та посвідчено приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Фурдиловим Ю.В. У договорі вказано, що особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено (а.с. 76).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, якого за життя було визнано учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії.

З експертного висновку Харківської регіональної міжвідомчої експертної Ради по встановленню причинного зв`язку захворювань і інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і їх професійного зв`язку від 14.11.1991 року № 3374 вбачається, що ОСОБА_3 встановлено діагноз: «ИБС Стенакардія напряджения и покоя (ІІІ ІV гр.кл.) Постинфарктный (10.12.90). Кардиосклероз. Атеросклеротический кардиосклероз. Атеросклероз внешних артерий НК І ст.»

Відповідно до довідки КУ Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О. Зільберника, ОСОБА_3 перебував на «Д» обліку в Лебединській ЦРЛ та страждав на хворобу Альцгеймера.

06.01.2006 ОСОБА_3 була видана медична довідка щодо придатності до керування транспортним засобом Серії 2МД НОМЕР_1 (а.с. 88).

Відповідно до довідки від 26.02.2003 № 11 до акту освідування в ВТЕК по визначенню медичних показань на забезпечення транспортними засобами з ручним керуванням, відповідно до якої Державно-комунальна установа Обласний центр медичної експертизи дійшов висновку: «показана автомашина с ручным управлением для управления двумя руками» (а.с. 106).

З медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 , яку було надано КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» вбачається, що зазначена картка містить направлення Сумського обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення від 26.09.2007, яким ОСОБА_3 направлений до Сумського обласного психоневрологічного диспансеру для отримання висновку спеціаліста при направленні на МСЕК. Зазначена картка містить запис, відповідно до якого ОСОБА_3 встановлено діагноз «Деменция вслед. болезни Альцгеймера с поздним началом» (а.с. 207-208).

Ухвалою від 11.11.2021 року Лебединським районним судом Сумської області по справі призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи міститься підпис ОСОБА_3 у документі договорі дарування квартири від 15.09.2000 року, посвідченому приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Фурдиловим Ю.В., зареєстрованому в реєстрі за № 3668, АВН № 973450, зокрема в графі «Дарителі». Чи здійснено підпис ОСОБА_3 у графі «Дарителі» особисто чи іншою особою. Витрати за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .

Однак, у зв`язку з не оплатою позивачем вартості зазначеної експертизи через відсутність у нього коштів, а також неможливість надати необхідні для проведення експертизи документи через їх відсутність, вона не була проведена. (а.с 162,164,171,177).

Ухвалою від 22.12.2021, судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проведення експертизи було доручено експертам Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна клінічна спеціалізована лікарня», яка не була проведена у зв`язку з не оплатою позивачем вартості зазначеної експертизи.

Вирішуючи заявлений спір, суд першої інстанції застосував норми Цивільного кодексу України 2003 року, не звернувши уваги на те, що на момент укладання сторонами оспорюваного договору дарування від 15.09.2000 року ще діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, а тому саме він підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно з ч. 1 ст. 244 цього Кодексу договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Відповідно до ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Таким чином, договір дарування нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає державній реєстрації.

Згідно із статтею 55 цього Кодексу угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі відшкодувати його вартість.

Стороні, яка в момент укладення угоди не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними, відшкодовуються другою стороною понесені витрати, втрата або пошкодження її майна, якщо вона знала або повинна була знати про такий стан особи, що уклала з нею угоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 цього Кодексу угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Згідно із ст. 60 цього Кодексу, недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що нормами ЦК УРСР, які були чинні на момент укладання оспорюваного правочину, встановлювався визначений законом порядок оскарження договору дарування, а саме, такий договір міг бути оскарженим саме за позовом того громадянина, який здійснив дарування і на момент укладання договору перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

З 01.01.2004 року набрав чинності ЦК України 2003 року і згідно діючої редакції пункту 4 його Прикінцевих і перехідних положень новий Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки вимоги заявлені позивачем, який вважає себе спадкоємцем, то колегія суддів визнає, що на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 діяла норма ст. 1216 ЦК України (в редакції на день смерті ОСОБА_3 ) відповідно до якої - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 цього Кодексу встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1-3 ст. 1223 цього Кодексу встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст.1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За правилами встановленими ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 цього Кодексу встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1272 цього Кодексу визнано, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Оскільки до смерті померлим ОСОБА_3 не було оспорено в судовому порядку вказаний договір дарування квартири, тому в розумінні частини 1 ст.1218 цього Кодексу до складу спадщини не увійшло право на оспорювання правочину щодо майна, яке вибуло із володіння ще життя спадкодавця за його згодою у 2000 році.

Згідно довідки МСЕК № 944461 від 11.10.2018 року позивача було визнано особою, яка має інвалідність 1 групи «Б» загального захворювання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 ще не досяг пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Доказів того, він був непрацездатною особою через визнання його на час смерті батька особою з інвалідністю, або є спадкоємцем який на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкоємцем, відсутні.

Як вказує позивач у позові, він не звернувся до нотаріуса після смерті батька ОСОБА_3 протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, а тому не довів в суді, що є спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину після смерті батька або у встановленому законом порядку заявив своє право на право на успадкування.

Обставини того, що позивача визнано особою з інвалідністю першої групи у жовтні 2018 року, т.т. після закінчення строку для прийняття спадщини, який є преклюзивним і не підлягає поновленню, вказують, що такий позивач є спадкоємцем який не прийняв її.

Але за заявою спадкоємця, який його пропустив за поважних причин відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України може були надано додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Однак, доказів того, що позивач звертався до суду із такою заявою матеріали справи також не містять.

Отже, станом на день смерті батька позивач не відносився до категорії «непрацездатна дитина спадкодавця» в розумінні ст. 1241 ЦК України, а тому не мав права на обов`язкову частку у спадщині.

Як підтверджено лікарським свідоцтво про смерть, яке видане Комунальним некомерційним підприємством Сумської міської ради « Обласний центр паліативної допомоги», ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 помер.

За змістом частин 1 ст.47 і ст. 55 ЦПК України цивільна процесуальна дієздатність, це здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) і мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Наведені обставини дають підстави визнати, що позивач не успадкував спадщину, що відкрилася після смерті батька, до нього не перейшло право на оскарження укладеного за життя батьком договору дарування, а тому такі правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до частин 1,3 ст. 377 ЦК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

З урахуванням викладених обставин справи та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права при вирішенні предмету спору, який не підлягає застосування, колегія суддів керуючись приписами ст. 376 ЦП України приходить до висновку, що оскаржене рішення підлягає скасуванню, оскільки доводи апеляційної скарги представника позивача, яка подана ще за його життя, вказують на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Проте, нове рішення не може бути постановлене, оскільки через смерть фізичною особи позивача, заявлені ним вимоги не допускають правонаступництва і тому провадження у справі слід закрити відповідно до п.7.ч.1 ст. 255 ЦПК України - настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Керуючись ст.ст. 255, 377, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 20 липня 2022 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Жалковського Володимира Юрійовича до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округа Фурдилов Юрій Вікторович, про визнання договору дарування недійсним, стягнення моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2022 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина