Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2694/21

Провадження № 2/126/254/2022

"16" травня 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом., в якому просить визнати виконавчий напис від 12.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14277,35 грн., зареєстрований в реєстрі № 76114 таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн..

Позов обгрунтований тим, що 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 76114, про звернення стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 114/0798/82/0013697 від 23.06.2008 року в розмірі 13577,35 грн., в тому числі, прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 1698,9 грн.; прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 731,44 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 11147,01 грн.. За вчинення виконавчого

напису з неї стягнуто плату в розмірі 650 грн., а всього загальна сума,

що підлягає стягненню 14277,35 грн..

У виконавчому написі зазначено, що сума заборгованості стягується за

період з 08.04.2021 року по 25.05.2021 року.

Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, як

такий, що вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення

виконавчих написів нотаріусами, без правових підстав і як наслідок,

неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого

напису про стягнення коштів.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус керувався ст. 87 Закону

України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення

заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих

написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 29.06.1999 № 1172.

Вважає, що у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір

заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних

санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними.

Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового

зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може

вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до

боржника.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив

факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив

вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за

кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за

користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено

відповідачем одноособово без урахування її думки та позиції.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо

заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких

суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності

заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про

визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен

упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання

їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником

вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором вона не

отримувала, про існування виконавчого напису дізналась в ході виконання

виконавчого напису, тим самим була позбавлена можливості бути вчасно

проінформованою про наявність заборгованості та можливості або

оспорити вимоги ТОВ «Вердикт Капітал», або ж виконати їх, що не може

свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Не дивлячись на це, 12.06.2021 року нотаріусом, який не перевірив факт

отримання нею вимоги, в межах якого повинен вчинятись виконавчий

напис, вчинено виконавчий напис, хоча у нього були відсутні підстави

вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також суми пені,

відсотків, зазначені у написі, є безспірними.

Таким чином і з даних обставин, нотаріус не мав права вчиняти

виконавчий напис.

При вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року на час їх застосування, а саме 17.05.2017 року, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, не містив пункту 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19).

Оскаржуваний у даній справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин.

Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Грисюк О.В. в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом установлено, що 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 76114, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 114/0798/82/0013697 від 23.06.2008 року в розмірі 13577,35 грн., в тому числі, прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 1698,9 грн.; прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 731,44 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 11147,01 грн.. За вчинення виконавчого

напису з неї стягнуто плату в розмірі 650 грн., а всього загальна сума,

що підлягає стягненню 14277,35 грн..

У виконавчому написі зазначено, що сума заборгованості стягується за

період з 08.04.2021 року по 25.05.2021 року.

02.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66679261 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 76114.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, Законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно.

10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, про визнання не чинним і скасування п.1 та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 визнано незаконним та не чинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

Так, виконавчий напис від 12.06.2021 року було вчинено в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі № 826/20084/14.

Оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за Кредитним договором № 114/0798/82/0013697 від 23.06.2008 року, який не був нотаріально посвідчений.

Сторона відповідача жодних доказів на спростування вимог позивача суду не надала, зокрема нотаріально посвідченого договору, за яким міг бути вчинений виконавчий напис. Хоча можливості надати докази на обгрунтування своєї позиції відповідач позбавлений не був.

Таким чином, суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства.

Частинами 1, 5, 6, 7статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» № 4909/04, від 10.02. 2010 року).

З огляду на викладене, враховуючи те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не були враховані обставини, які можуть поставити під сумнів або взагалі спростовують безспірність заборгованості між сторонами, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства та не є безспірною заборгованість, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості у розмірі 14277,35 грн. за вчиненим 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. виконавчим написом за кредитним договором № 114/0798/82/0013697 від 23.06.2008 року.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з врахуванням чинників по фактичним обставинам, визначеним частиною четвертою вказаної статті.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Мазур С.М. 29.10.2021 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно з яким ОСОБА_1 надана правова допомога із представництва та захисту законних прав останньої, зокрема в судах.

Згідно акту про приймання-передачі наданих послуг на виконання договору про надання правової допомоги від 29.10.2021 року позивачу надано юридичні послуги на суму 4000 грн. 00 коп..

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04).

Суд, виходячи із суті спору та зважаючи на складність цієї справи, вважає, що адвокатом Мазур С.М. в повній мірі обґрунтовано зазначений затрачений час на надання цих послуг і їх об`єм, а тому визначена сума витрат на правову допомогу є доведеною в повній мірі.

Відтак, ураховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до висновку до задоволення вимоги про стягнення судових витрат з відповідача в розмірі 4000 грн. 00 коп..

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп..

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, статтями 15, 16, 18 ЦК України, статтями 12, 81-82, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 12 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ) грошові кошти в сумі 14277,35 грн., зареєстрований в реєстрі № 76114 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (040532 м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (040532 м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь