Справа № 450/1312/22 Провадження № 2/450/1221/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3

про (предмет позову):

визнати договір дарування будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 35685737) від 28.12.2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 2837, який укладено між ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ПІН: НОМЕР_2 ). удаваним правочином, а саме таким, що приховав договір довічного догляду; розірвати договір довічного догляду від 28.12.2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 2837, який укладено між ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 )

шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 330, 4 кв.м., реєстраційний номер: 3568573 до набрання рішенням суду у справі законної сили

встановив:

зазначена заява надійшла до суду 11.05.2022 року разом з позовною заявою. Підстава заяви: між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 . Вищевказаний житловий будинок належав позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області від 27.12.2011 року. Позивач подарувала відповідачу вищевказане майно за умови здійснення відповідачем особистого догляду за позивачем. Договір дарування житлового будинку між позивачем та відповідачем є удаваним правочином, а саме таким, що приховав договір довічного догляду. У випадку задоволення позовних вимог відбудеться повернення нерухомого майна у власність позивача, а відтак заявлений спосіб забезпечення випливає зі змісту позову і підтверджує існування спору між позивачем та відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

Пленум ВСУ України у п. 4 Постанови "Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року з метою правильного застосування норм закону роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Необхідність застосування заходу забезпечення позову суб`єкт звернення, крім іншого, обґрунтовує тим, що позивач подарував вищевказаний житловий будинок відповідачу за умови здійснення відповідачем особистого догляду, а саме у живому спілкуванні та проведенні часу з позивачем.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №922/4587/13.

Отже, підставою для забезпечення позову є те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак проаналізувавши клопотання позивача, судом встановлено, що таке не містить достатнього обгрунтування вжиття забезпечення позовних вимог та даних про те, що відповідач має намір відчужити вказане майно, що в подальшому може утруднити виконання рішення суду, а саме по собі пред`явлення позовних вимог до відповідача про визнання удаваним договору дарування будинку та розірвання договору, не є підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Відтак, з матеріалів справи не вбачається підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення даного позову, оскільки ним не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене суд вважає необґрунтованою заяву про забезпечення позову.

Керуючись ст. 260, 261, 263 ЦПК України, суд,-

постановив:

у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3

про (предмет позову):

визнати договір дарування будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 35685737) від 28.12.2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 2837, який укладено між ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ПІН: НОМЕР_2 ). удаваним правочином, а саме таким, що приховав договір довічного догляду; розірвати договір довічного догляду від 28.12.2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 2837, який укладено між ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 )

шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 330,4 кв.м., реєстраційний номер: 3568573 до набрання рішенням суду у справі законної сили, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

СуддяЄ. О. Данилів