ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2996/22 Номер провадження 22-ц/814/4740/22Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2022 року (повний текст рішення складено 19 серпня 2022 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

06 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У поданому позові просила скасувати наказ Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області №52-Л від 05 травня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».

Позов обґрунтовувала тим, що вона з 01 червня 2018 року працює на посаді начальника відділу забезпечення якості правової допомоги та підвищення кваліфікації її надавачів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області.

Зазначала, що за період часу з 01 червня 2018 року і до кінця 2020 року керівництвом Регіонального центру її робота заохочувалася, як призначенням премії, так і врученням відзнак у вигляді грамоти чи подяки. Після тяжкого перебігу хвороби на ковід і тривалого лікування з кінця листопада 2020 року і до початку січня 2021 року директор ОСОБА_2 зажадав її звільнення, і у випадку, якщо вона не піде, пригрозив дисциплінарним переслідуванням.

Так, 11 січня 2021 року ОСОБА_1 була оголошена догана. На наступний же день відповідний наказ директора Регіонального центру вона оскаржила до суду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2021 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року, наказ Регіонального центру від 11 січня 2021 року скасований.

ОСОБА_1 отримано наказ Регіонального центру №54-к від 18 червня 2021 року «Про скасування наказу Регіонального центру від 11 січня 2021 року №1-к» та наказ №83-к від 30 липня 2021 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Після поновлення на роботі позивачем була подана заява про надання відпустки по догляду за малолітньою дитиною до досягнення 6-річного віку, так як на підставі медичного висновку її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребував домашнього догляду.

У зв`язку з оголошенням військового стану в Україні, з 24 лютого 2022 року працівники Регіонального центру переведені на дистанційний режим роботи. Наразі позивач працює в дистанційному режимі. Натомість після поновлення трудових відносин, дисциплінарне переслідування з боку керівництва Регіонального центру продовжується.

15 квітня 2022 року Регіональним центром видано Наказ №42-к про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, оголошена догана. Вказаний наказ позивачем оскаржено до суду.

05 травня 2022 року також видано Наказ №52-к про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, а саме їй оголошена догана. Рішення директора Регіонального центру мотивоване тим, що ОСОБА_1 , нібито, не виконується Наказ Координаційного центру №50, доручення Регіонального центру щодо розроблення річного плану моніторингу та подання його на затвердження директору Регіонального центру до 30 березня 2022 року (лист №015/01.1-27/132 від 25 березня 2022 року), доручення щодо розгляду ухали Ленінського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2022 року.

Позивач заперечує наявність в її діях жодного дисциплінарного проступку.

ОСОБА_1 вказує на те, що процедура проведення моніторингу чітко визначена та затверджена. В той же час, вона не містить даних про те, в який спосіб має здійснюватися моніторинг в умовах воєнного часу та при переведенні працівників на дистанційну форму роботи. Наказом директора Регіонального центру №32-к від 14 березня 2022 року ОСОБА_1 переведено на дистанційну форму роботи. Разом з тим, порядок та умови проведення моніторингу в умовах дистанційної роботи нормативно не визначені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності було задоволено.

Скасовано наказ Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області №52-К від 05 травня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».

Стягнуто з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду мотивовано, зокрема тим, що будь-які дані, що свідчили б про порушення ОСОБА_1 обов`язків працівника, визначених статтею 139 КЗпП України, у відповідача відсутні, а застосування до неї стягнення у вигляді догани застосоване не на підставах та не у відповідність до вимог трудового законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2022 рокуне погодився директор Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохає скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також висновки суду не відповідають обставинам справи, що грубо порушує норми процесуального права.

При цьому, зазначено, що місцевим судом не враховано той факт, що позивачем не оскаржувався у позові дисциплінарний проступок (невиконання наказу КЦ № 50 від 09 квітня 2021 року, а саме неподання звітної інформації на виконання пунктів 5, 7, 9 і 11 Порядку, із встановленим терміном виконання до 10 квітня 2022 року).

Окрім того, суд першої інстанції не дослідив та не надав оцінку доказам, якими підтверджено факт порушення виконавської дисципліни з боку позивача.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників в апеляційному суді

Представник Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області при розгляді справи в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, пославшись на викладені у ній обставин.

Третя особа ОСОБА_2 також підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року призначена на посаду начальника відділу забезпечення якості правової допомоги та підвищення кваліфікації її надавачів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Полтавській області.

05 травня 2022 року директором Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області Черчатим О.І. було винесено наказ №52-К від 05 травня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким оголошено догану начальнику відділу забезпечення якості правової допомоги та підвищення кваліфікації її надавачів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області Шинкаренко М.А.

Як вбачається із оскаржуваного наказу, відповідач при накладенні дисциплінарного стягнення виходив із того, що факт невиконання наказу Координаційного центру №50 від 09 квітня 2021 року, доручення Регіонального центру щодо розроблення проекту річного плану моніторингу й подання його на затвердження директору Регіонального центру до 30 березня 2022 року (лист №015/03.1-27/132 від 25 березня 2022 року) та доручення директора Регіонального центру, щодо розгляду ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2022 року, начальником відділу забезпечення якості правової допомоги та підвищення кваліфікації її надавачів Регіонального центру ОСОБА_1 , говорить про порушення нею статті 139 КЗпП України, пункту 5 Правил етичної поведінки працівників системи надання безоплатної правової допомоги, затверджених наказом Координаційного центру від 29 березня 2019 року № 40, пунктів 2.1 і 2.3. Посадової інструкції начальника відділу забезпечення якості правової допомоги та підвищення кваліфікації її надавачів Регіонального центру, затвердженої директором Регіонального центру 01 червня 2018 року.

Позиція апеляційного суду

При застосуванні норм права, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до статті 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Згідно із статтею 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці , дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Положенням статті 40 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

Відповідно до положень статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру, який полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника у трудовому колективі. У трудовому законодавстві немає обмежень щодо підстав та періодичності застосування догани як дисциплінарного стягнення.

Обґрунтовано суд першої інстанції вказав на те, що згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

У частині першій статті 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків, вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Тобто, роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Згідно до частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни.

Відмова працівника дати письмові пояснення не перешкоджає накладенню на працівника відповідного стягнення.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Трудові спори з питань накладення дисциплінарних стягнень вирішуються в установленому законодавством порядку.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, на правову позицію, яка висловлена у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 грудня 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у якій Верховний Суд України зазначив, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Відтак, для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку роботодавця; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлено, що незадовільна підготовка до виконання наказу №50, доручення директора РЦ, ухвали суду викликана відсутністю нормативних документів, які б встановлювали порядок та умови проведення моніторингу в умовах дистанційної роботи та в період воєнного часу, не володінні і неможливості отримати інформацію, ненаданні відомостей, які перебували у розпорядженні дирекції Регіонального центру, у покладенні відповідачем на ОСОБА_1 обов`язку здійснювати фактично заміну адвоката відповідно до ухвали суду, що не входить до її компетенції, тому відсутня провина позивача у невиконанні наказу Координаційного центру №50 від 09 квітня 2021 року, доручення Регіонального центру щодо розроблення проекту річного плану моніторингу та подання його на затвердження директору Регіонального центру до 30 березня 2022 року, доручення директора Регіонального центру, щодо розгляду ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2022 року, у зв`язку з чим відсутній склад дисциплінарного проступку.

При цьому, суд першої інстанції також прийшов до правильного висновку, що будь-які дані, що свідчили б про порушення ОСОБА_1 обов`язків працівника, визначених статтею 139 КЗпП України, у відповідача відсутні, а застосування до неї стягнення у вигляді догани застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, а доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для застосування дисциплінарного стягнення не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Посилання в апеляційній скарзі про те, що місцевим судом не враховано той факт, що позивачем не оскаржувався у позові дисциплінарний проступок (невиконання наказу КЦ № 50 від 09 квітня 2021 року, а саме неподання звітної інформації на виконання пунктів 5, 7, 9 і 11 Порядку, із встановленим терміном виконання до 10 квітня 2022 року) не дає підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки позивач має право оскаржити сам наказ про застосування дисциплінарного стягнення, а при розгляді справи, суд дає оцінку всім обставинам у їх сукупності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що оспорюваний наказ не містить чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, як і немає доказів про таку шкоду. Взагалі, наказ містить лише загальні, а не конкретні посилання на порушення позивачем положень посадової інструкції на основі чого неможливо дійти однозначних висновків про необхідність застосування заходів дисциплінарного стягнення.

Вказані висновки суду узгоджуються із матеріалами справи, доказів на спростування вказаних обставин позивач суду не надав.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що не виявлено недостатньої кваліфікації чи некомпетентності позивача, а саме ніщо не свідчить про те, що відповідач при застосуванні дисциплінарного стягнення врахував попередню роботу позивача та її особисту ситуацію, зокрема те, що у неї на утриманні знаходяться троє малолітніх дітей, чоловік мобілізований 24 лютого 2022 року, перебуває в лавах Збройних Сил України, та позивач виконувала свої обов`язки в умовах воєнного стану в дистанційному режимі.

Відносно доводів апеляційної скарги про те, що суд дав невірну оцінку доказам у справі, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, колегія суддів погоджується із оцінкою доказів по справі, які надав суд першої інстанції, а їх аналіз свідчить про правильність висновків суду про необхідність скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази та з дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2022 року -без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко