Номер провадження: 22-ц/813/1287/22
Справа № 520/9210/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: Одеська міська рада, державний реєстратор юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліна Альбіна Олександрівна, про визнання незаконним та скасування рішення,

встановив:

26.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: Одеська міська рада (далі ОМР), державний реєстратор юридичного департаменту ОМР Кукліна А.О., про визнання незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету ОМР №120 від 28.04.2016 року «Про реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м.Одеси на об`єкти нерухомого майна, розташовані у м.Одесі, в частині реєстрації за територіальною громадою м.Одеси права власності на «нежитлові приміщення цокольного поверху №101 загальною площею 845,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ».

Позов обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 на підставі права власності належить кв. АДРЕСА_2 .

10.04.2019 року вхід у підвальне приміщення багатоквартирного буд. АДРЕСА_1 був опечатаний та заблокований представниками КУ «Муніципальна служба комунальної власності» та повідомлено, що дане приміщення є комунальною власністю, а не власністю співвласників багатоквартирного житлового будинку. Підставою реєстрації права власності за ОМР на спірне приміщення стало Рішення Державного реєстратора Юридичного департаменту ОМР, індексний номер 31165592 від 31.08.2016 року ОСОБА_2 , а підставою ухвалення цього рішення стало Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №120 від 28.04.2016р. «Про реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Одеси на об`єкти нерухомого майна, розташовані у м. Одесі».

Посилаючись на те, що дії державного реєстратора Кукліної А.О. та рішення виконавчого комітету ОМР № 120 є незаконними, та такими, що грубо порушують його права, суперечать нормам діючого законодавства України, ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (т.1, а.с.149-150).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2019 року, та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с.153-164).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОМР просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість заявлених позовних вимог та законність судового рішення (т.3, а.с.176-179).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.2, а.с. 36-40, 43-45).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 09.11.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 17.11.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше 9 місяців (т.1, а.с. 170-171), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач і заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.03.2018 року (т.1. а.с.15).

Рішенням виконавчого комітету ОМР №120 від 28.04.2016 року «Про реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Одеси на об`єкти нерухомого майна, розташовані у м. Одесі» вирішено зареєструвати право комунальної власності територіальної громади м.Одеси на об`єкти нерухомого майна, розташовані у м.Одесі, згідно переліку, в тому числі п.14 - нежитлове приміщення цокольного поверху №101 загальною площею 845,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.17, 18).

Вказане нежитлове приміщення 28 січня 2016 року було передано з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси (т.1, а.с.20-27).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки згідно відповіді від 01 листопада 2019 року в.о.голови директора КП «БТІ`ОМР Моргун В.М., виданого на адресу суду, вбачається, що реєстрація інвентаризаційної справи житлового будинку АДРЕСА_1 в архівному підрозділі підприємства відсутня (а.с.), то позивач не надав суду належних і допустимих доказів обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

27.12.1997 року у справі № 9-зп Конституційний Суд України розтлумачив ч. 1 ст. 55 Конституції України зазначивши, що дану норму треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 не зазначив, в чому полягає суть порушення права і якого саме права (майнового чи немайнового). Так, суд правильно зазначив, що позивачем не доведено і не надано доказів, що оскаржуване рішення виконавчого комітету ОМР від 28.04.2016 року стосувалось його інтересу в момент прийняття, що на час прийняття спірного рішення він мав майнові права на спірне приміщення, так як власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , він став лише 26.03.2018 року (т.1, а.с.15).

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення виконавчого комітету ОМР не порушує законних прав, свобод та інтересів позивача.

Крім того, як було зазначено вище, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вказане нежитлове приміщення є допоміжним до будинку АДРЕСА_1 .

З цих підстав, та враховуючи, що позивач не надав суду доказів того, що спірне приміщення є допоміжним, а не житловим, є необгрунтованими посилання заявника апеляційної скарги на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, прийнятої в рамках справи № 598/175/15-ц, провадження № 14-363цс19.

Колегія суддів також зазначає, що позивач і заявник апеляційної скарги не заявляв суду клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи на предмет вирішення питання, чи є нежитлове приміщення цокольного поверху № 101 загальною площею 845,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , допоміжним приміщенням до вказаного житлового будинку, а суд позбавлений можливості самостійно призначити судову експертизу для вирішення вищезазначеного питання.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на фотографії, які маються на а.с.28, 29 тому 1, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки із матеріалів справи не вбачається, де, коли і ким зроблені ці фотографії, та чи установлені ці водопостачальні і каналізаційні системи в установленому законом порядку в підвалу будинку АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 17.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева