Провадження № 22-ц/824/5103/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Київської міської ради, третя особа без самостійних вимог: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про визнання права власності в порядку спадкування, усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, який обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_5 .

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 3/4 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Власником ј частини даної квартири є рідний брат померлого - відповідач ОСОБА_1 . Дружина спадкодавця ОСОБА_4 відмовилась від прийняття спадщини на користь свого сина.

Вказували, що вони не можуть оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку, оскільки відповідач утримує у себе та не надає нотаріусу правовстановлюючий документ на квартиру. Окрім того відповідач, який фактично проживає у спірній квартирі, не впускає їх до неї, чим порушує їх права.

На підставі викладеного, просили суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 та ОСОБА_3 на 1/4 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 та усунення перешкод у користуванні власністю.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 та за ОСОБА_3 на 1/6 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 . В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням в частині задоволених вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його в цій частині скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що судом безпідставно не залишено без руху позовну заяву позаяк позивачами не визначено ціну позову.

Вказував також, що судом не враховано, що спадкову справу після померлого ОСОБА_6 було заведено Сьомою Київською нотаріальною конторою лише за його заявою від 17.04.2013 року, вже після смерті ОСОБА_5 , при цьому матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 звертався із заявою про прийняття спадщини або фактично проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після ОСОБА_6 не відповідає матеріалам справи.

Не погоджуючись із цим рішенням в частині відмовлених вимог, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просили його в цій частині скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовували доводи апеляційної скарги тим, що висновок місцевого суду про набуття відповідачем права на спадщину після батька ОСОБА_6 в силу положень ст. 1268 ЦК України прямо суперечить фактичним обставинам справи та висновкам Верховного Суду щодо застосування вказаної норми права, що вплинуло на неправильне визначення розміру їх часток у праві власності на спірну квартиру.

Вказували на необґрунтованість висновків місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, з огляду на те, що вони не мають інших правових підстав у доступі до спірної квартири окрім як за рішенням суду.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Єркіна М.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_5 його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували відповідні частки спірної квартири, але через втрату правовстановлюючого документа на спадкове майно не можуть реалізувати набуте право власності щодо успадкованого нерухомого майна, тому наявні підстави для визнання їх права власності в судовому порядку.

Разом з тим, суд встановив, що вимог про надання доступу до спірної квартири позивачі відповідачу не направляли, жодних інших фактів та даних, які б свідчили про вчинення відповідачем перешкод у користуванні спадковим майном, позивачі не навели, а тому вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю суд вважав недоведеними та відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_7 та їх сини ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.12.1998, виданого Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», набули у власність в рівних долях (частках) квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрували своє право власності у встановленому законом порядку, що підтверджується інформацією Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 131, 133).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 (а. с. 16).

Заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 подав її чоловік ОСОБА_6 , а сини ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відмовились від належної їм частки спадщини на користь батька, що підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлої ОСОБА_7 № 209/200, заведеної Сьомою київською державною нотаріальною конторою (а. с. 77-89).

22.04.2003 року ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої дружини на земельну ділянку, розташовану на території Клавдієво-Тарасівської селищної Ради Бородянського району Київської області.

Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину спірної квартири не видавалось.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 (а. с. 17).

З матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_6 № 213, заведеної Сьомою київською державною нотаріальною конторою, вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті батька подав лише один син - ОСОБА_1 .

В період з 17.04.2002 року по 17.04.2012 року відповідач ОСОБА_1 знаходився в місцях позбавлення волі, де відбував покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13.01.2003 (а.с. 182).

Відповідно до довідки КП «Дирекція замовника з управлінням житловим господарством Дарницького району міста Києва» від 07.11.2012 № 1034 місце проживання ОСОБА_1 з 04.10.1995 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 127).

Згідно з даними матеріалів спадкових справ місце проживання батьків відповідача та ОСОБА_5 також було зареєстроване за вищевказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с. 10).

У встановлений законом шестимісячний строк дочка спадкодавця ОСОБА_3 (в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_3 ) та його дружина ОСОБА_4 (змінила прізвище на ОСОБА_4 ), яка діяла від імені малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулися до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких було відкрито спадкову справу № 74 (а.с. 50-75).

Одночасно дружиною спадкодавця було подано заяву про відмову від належної їй частки спадщини на користь сина.

15.06.2019 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т. В. винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_4 , яка діє від імені малолітнього ОСОБА_2 , свідоцтва про право на спадщину на частку квартири з підстав відсутності документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

З матеріалів спадкових справ до майна померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вбачається, що ще у 2000 року спадкоємці не мали в своєму розпорядженні правовстановлюючого документу на спірну квартиру, у зв`язку з чим свідоцтва про право на спадщину на дану квартиру не видавались.Як пояснив в суді відповідач ОСОБА_1 , свідоцтво про право власності на житло було втрачене багато років назад під час пожежі, а за отриманням його дубліката ніхто не звертався.

За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).

Згідно зі статтею 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з визначених законом підстав набуття права власності є спадкування.

Перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців посвідчується свідоцтвом про право на спадщину (статті 1296 ЦК України), отримання якого є правом спадкоємця, водночас норма частини 1 статті 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Покладаючи на спадкоємців обов`язок отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, законодавець тим самим забезпечує їх можливістю реалізовувати набуте право власності щодо успадкованого нерухомого майна.

Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Таким чином, враховуючи той факт, що частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними, а право на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи є безумовним правом спадкоємця, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що успадкована ОСОБА_2 частка квартири становить 1/3 спірної квартири, а частка ОСОБА_3 - 1/6 спірної квартири, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову.

Разом з тим, оскільки вимог про надання доступу до спірної квартири позивачі відповідачу не направляли, жодних інших фактів та даних, які б свідчили про вчинення ним перешкод у користуванні спадковим майном, позивачі не навели, а тому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенніпозовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю.

Доводи апеляційних скарг про неправильне визначення місцевим судом розміру часток у праві власності на спірну квартиру, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до довідки КП «Дирекція замовника з управлінням житловим господарством Дарницького району міста Києва» від 07.11.2012 № 1034 місце проживання ОСОБА_1 з 04.10.1995 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 127). Згідно з даними матеріалів спадкових справ місце проживання батьків відповідача та ОСОБА_5 також було зареєстроване за вищевказаною адресою.

А відтак, після смерті ОСОБА_1 його сини успадкували по 1/4 частці спірної квартири, у зв`язку з чим кожному з них стало належати по 1/2 частці квартири.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що вони не мають інших правових підстав у доступі до спірної квартири окрім як за рішенням суду, оцінюються колегією суддів критично, позаяк не можуть бути підставою для усунення перешкод у користуванні квартирою, оскільки жодних інших фактів та даних, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 перешкод у користуванні ними спадковим майном, вони не навели та матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_12 на порушення норм процесуального права відхиляються колегією суддів, позаяк не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки згідно ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційні скарги не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: