Справа № 396/1561/21
Провадження № 2-о/396/7/22
РІШЕННЯ

Іменем України

18.05.2022 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Русіна А.А.

за участю секретаря судового засідання Тодеріци К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу № 396/1561/21 за заявою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Сергієнко Ярослав Григорович, заінтересовані особи: державний нотаріус Новоукраїнського територіального округу Шевченко Н.Г., Глодоська сільська територіальна громада про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника-адвокат Сергієнко Я.Г. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 в малолітньому віці втратив свою маму та отримав статус дитини-сироти. З 2007 року по лютий 2009 року заявник знаходився на вихованні у дитячому будинку-інтернатного типу «Наш Дім».

З березня 2009 року почав проживати разом зі своїм дядьком ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 , однією сім`єю в АДРЕСА_1 . Так як ні у ОСОБА_3 ні у ОСОБА_2 , не було дітей тому вони його вважали та приймали ОСОБА_1 як свого рідного сина

З 2014 року ОСОБА_1 поїхав на навчання до м. Кропивницький, кожні вихідні, свята та канікули він приїздив до рідних ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , він допомагав вести спільне господарство, допомагав у побуті, у вісімнадцяти річному віці отримавши матеріальну допомогу купив пральну машину, яку віддав ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько заявника ОСОБА_2 та після його смерті ОСОБА_3 написала заяву про прийняття спадщини після смерті його дядька, але так як, на все дядькове майно було накладено арешт, тому успадкувати спадщину так і не змогла.

ОСОБА_3 збирала ОСОБА_1 продукти харчування, купувала йому речі, давала кошти необхідні йому як студенту на навчання та купувала одяг. ОСОБА_1 в свою чергу здійснював допомогу по господарству, допомогав у проведенні ремонтних робіт(клеїли шпалери, фарбували вікна двері) у будинку, тобто вів спільний побут разом з ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 2009 року до дня смерті кожного, хоча і був зареєстрований в м. Кропивницький в кімнаті гуртожитку, яку йому було надано як дитині-сироті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і ОСОБА_3 так і не отримавши свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .

В 2021 році ОСОБА_1 здійснив оплату заборгованості свого дядька та арешт з спадкового майна було знято. Тому в подальшому ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець за законом четвертої черги звернувся до нотаріуса Новоукраїнського нотаріального округу Шевченко Н.Г. для оформлення спадщини, однак у зв`язку із необхідністю підтвердження факту проживання однією сімєю з ОСОБА_3 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, заявнику куло рекомендовано звернутися до суду.

Ухвалою від 16.11.2021 року відкрито провадження у справі окремого провадження та призначено до судового розгляду.

Представник заявника та заявниця в судове засідання не з`явилися, подано заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують та просили їх задовольнити.

Заінтересована особа державний нотаріус Новоукраїнського територіального округу Шевченко Н.Г. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи Глодоська сільська територіальна громада в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи, не заперечують про задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні 24.11.2021 року суду пояснив, що в родині дядька ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 він постійно проживав з 2009 року до дня їх смерті. В 2014 році він поїхав на навчання в м. Кропивницьке, до родичів приїздив на вихідні, допомагав їм по господарству, тітка йому готувала та прала речі. У вісімнадцять років отримав одноразову допомогу, яку витратив на придбання ОСОБА_3 пральної машини. Родичі відносилися до нього як до рідного сина, оскільки своїх дітей не мали. В 2016 році помер дядько ОСОБА_2 , тітка подала заяву на прийняття спадщини, однак не оформила, оскільки на все майно ОСОБА_2 було накладено арешт. Після смерті ОСОБА_3 заявник сплатив борг та в подальшому з майна був знятий арешт. Родичі відносилися до нього як до рідного сина, оскільки своїх дітей не мали, опікунство не оформили, оскільки мали скрутне матеріальне становище.

Свідок ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає по АДРЕСА_1 , в судовому засіданні 24.11.2021 року суду повідомив, що знайомий покійних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Пояснив, що ОСОБА_1 проживав разом з дядьком та тіткою постійно з 2009 року, допомагав по господарству, вони відносилися до заявника, як до рідного сина, дітей та інших родичів не мали.

Свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає по АДРЕСА_2 , в судовому засіданні 24.11.2021 року суду повідомив, що знайомий покійних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Пояснив, що покійні дітей та родичів не мали, окрім племінника ОСОБА_1 який приїздив до них на вихідних більше 10 років, допомагав по господарству, ОСОБА_3 надавала продукти харчування заявнику, допомагала речами, оскільки той навчався в м. Кропивницькому.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували 24.10.2015 року в Лісківській сільській раді Новоукраїнського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 24.10.2015 року (а.с.21).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.17).

Померлий ОСОБА_2 доводився заявнику ОСОБА_1 рідним дядьком, як вбачається з витягу державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 4 від 30.11.2019 року батьками ОСОБА_2 були мати ОСОБА_8 та батько ОСОБА_9 (а.с.7), також згідно витягу державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 3 від 30.11.2019 року батьками ОСОБА_7 , матері заявника, теж були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 помер в с. Козакова Балка, Новоукраїнського району Кіровоградської області, про що складено відповідний актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видано Лісківською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області 14.06.2016 (а.с.18).

Згідно довідки № 207 від 02.12.2019 року виданої виконкомом Лісківської сільської ради Новоукраїнського району померлий ОСОБА_2 до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 (а.с.51).

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майн, земельна ділянка площею 5.30 га, яка належала померлому на праві приватної власності згідно державного акта на право приватної власності на землю Серія КР № 41053, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності № 54 (а.с.13-14).

Як вбачається з тексту позовної заяви дружина померлого ОСОБА_3 подала заяву на прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_1 , проте на все майно останнього було накладено арешт, тому оформити спадщину не змогла.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , яке видано Лісківською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області 14.06.2019 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Козакова Балка, Новоукраїнського району Кіровоградської області, про що складено відповідний актовий запис № 7 (а.с.20).

Відповідно до копії спадкової справи №295/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , вбачається, що з заявою до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_1 , інші спадкоємці відсутні, згідно Інформаційної довідки у Спадковому реєстрі, відомості про наявність заповіту відсутні.

Відповідно до витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 3510-1 від 16.05.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання зареєстровано 01.08.2013 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.52 зворотна).

Згідно довідки № 933 від 23.11.2021 року виданої Глодоською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, вбачається, що померла ОСОБА_3 до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 . Разом з ОСОБА_3 за вказаною адресою, без реєстрації проживав та вели спільне господарство ОСОБА_1 (а.с.50).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Умови та порядок спадкування регулює низка цивільно-правових норм, що в своїй сукупності складають окремий цивільно-правовий інститут - спадкове право.

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. (п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовляє особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до Глави 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Проте як встановлено, заявник до матеріалів справи не долучено постанову нотаріуса про відмову ОСОБА_1 в оформлені спадщини, яка б вказувала на підстави такої відмови.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03.06.1999 № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм Сімейного кодексу України та правових позицій Верховного Суду, суд зазначає, що саме ОСОБА_1 , як позивач та особа, яка стверджує про факт його спільного проживання із ОСОБА_3 , повинен довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, суд на підставі поданих доказів, які належним чином оцінені, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Проте, позивачем, незважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 .

Так, у позовній заяві та судовому засіданні позивач зазначав, що він з 2009 року проживав у родині свого дядька ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 , вони вели спільний побут. Разом з тим, ОСОБА_1 у судовому засіданні вказав, що з 2014 року навчається в м. Кропивницькому до дядька з тіткою приїздив на вихідні, допомагав по господарству, купував речі, коли отримав стипендію купив тітці пральну машину. ОСОБА_3 в свою чергу дбала про нього, прала речі, допомагала продуктами харчування. Літні канікули заявник проводив у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Разом з тим, ОСОБА_1 не зміг пояснити, в чому полягали взаємні права та обов`язки між ним, також не підтвердив доказами свої пояснення щодо придбання майна, також не надав пояснень та належних доказів, щодо реальності сімейних відносин між померлою ОСОБА_3 та ним.

До суду ОСОБА_1 не надав достатніх, належних та достовірних доказів на підтвердження обставин того, що вони проживали разом з ОСОБА_3 , як особи, які складали сім`ю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом здійснювали покупки, сплачували загальні витрати, та між ним були взаємні права та обов`язки у період з 2009 р. до 14.06.2019 року.

Долучена до матеріалів позовної заяви довідка № 933 від 23.11.2021 року, видана виконкомом Глодоської сільської ради, не є достатнім доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки у своїй сукупності не дає змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме спільного проживання ОСОБА_3 разом з позивачем однією сім`єю в розумінні ст. 3 СК України.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у судовому засіданні надали суперечливі свідчення, щодо постійного проживання ОСОБА_1 в родині покійних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вказували, що померлі з заявником проживали разом постійно з 2009 року, однак пояснювали, що ОСОБА_1 навчався в іншому місті та приїздив до родичів лише на вихідних, допомагав їм по господарству. Ніхто із зазначених свідків не зміг підтвердити, факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як таких, що сумісно проживали, при цьому були пов`язані спільним побутом і веденням господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, у період протягом п`яти років до смерті останньої.

Пояснення позивача у судовому засіданні щодо його власного ставлення до нині померлих родичів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , періодичне придбання та допомога продуктами харчування та речами, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі статті 1264 ЦК України, дає право на спадщину.

Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних сім`ї.

Також, належними доказами спільного проживання є документи, довідки про реєстрацію, фотографії, листи тощо, а саме що підтверджує факт ведення спільного господарства. Факт начебто проживання ОСОБА_1 в будинку померлої ОСОБА_3 , сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків сім`ї заявником та померлою, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні проживанню осіб однією сім`єю.

Відсутність достатніх письмових доказів в матеріалах справи об`єктивно ставить під сумнів показання допитаних в судовому засіданні свідків. Вказані дані не свідчать про постійне проживання заявника однією сім`єю з померлою протягом часу, що складає не менш п`яти років.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до Глави 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України заява про встановлення вказаного в заяві юридичного факту належить до юрисдикції суду лише за умови неможливості його встановлення в передбаченому Законом позасудовому порядку, тобто коли нотаріусом в його встановленні відмовлено.

Відтак, якщо особа не може довести нотаріусу свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюється судом у порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, як вбачається із заяви про встановлення юридичного факту та доданих до неї документів, ОСОБА_1 не зазначив відомості про звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину та відмову в цьому.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд, виходячи з зазначених вимог закону, вирішуючи спір на підставі заявлених позивачем вимог та поданих доказів, які належним чином оцінені, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, та вважає, що право заявника не порушено, у задоволенні позову необхідно відмовити з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 12-13, 76-84, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний нотаріус Новоукраїнського територіального округу Шевченко Наталія Григорівна, Глодоська сільська територіальна громада про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Суддя: А. А. Русіна