Справа № 463/9948/20
Провадження № 2/463/693/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Мармаша В.Я.

при секретарі судових засідань - Заставній С.Л.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

представника відповідача ЛМР - Поліщук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до Львівської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності; та позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, яким просив визнати незаконним та скасувати рішення Винниківської міської ради № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0375 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :07:004:0108. Позов мотивує тим, що вінє власником частини двоповерхового житлового будинку у АДРЕСА_1 , який було поділено на дві окремі частини та присвоєно окремі адреси. Його частина будинку загальною площею 148,5 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_2 , складається із частини згаданого будинку на першому поверсі площею 50,3 кв. м., а також усієї частини будинку на другому поверсі площею 79,6 кв.м. Інша частина будинку на першому поверсі площею 58,6 кв.м. належить ОСОБА_3 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Таким чином, у відсотковому співвідношенні йому належить близько 70 %, а ОСОБА_3 - 30 % будинку. Для будівництва будинку та його обслуговування ще до моменту його поділу була відведена земельна ділянка загальною площею 575 кв.м. відповідно до рішення Виконкому Винниківської міської ради від 09.03.1967. Така була зареєстрована за ОСОБА_6 у розмірі 532 кв.м., про що свідчить план садибної ділянки від 12.11.1976 (0,0532 га) на АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_6 будинок був успадкований нею та ОСОБА_7 , та належав їм на умовах спільної часткової власності. На підставі рішення Виконкому Винниківської міської ради № 292 від 21.10.2013 було затверджено висновок №51-В Львівського ОДКБТІ та ЕО від 18.09.2013 про визначення ідеальних долей між співвласниками та вирішено присвоїти приміщенням, які займатимевін, адресу АДРЕСА_2 , та приміщенням, які займатиме ОСОБА_7 ,- АДРЕСА_3 .Згідно згаданого висновку його частина складає 70% будинку, а ОСОБА_7 - 30 %, у спільному користуванні: замощення, ворота, хвіртка, огорожа, колодязь. В подальшому на підставі договору дарування від 12.05.2011 будинок за адресою АДРЕСА_3 було подаровано ОСОБА_3 , за якою зареєстровано право власності 18.05.2011 згідно витягу про державну реєстрацію прав.З того моменту сторони спільно користувались згаданою ділянкою, яка включає в себе земельну ділянку безпосередньо під будинком, двір, земля під нежитловими приміщення (літня кухня, вбиральня, гараж).У грудні 2019 року ним було виявлено, що власник частини будинку за адресою АДРЕСА_3 встановила огорожу з металевої сітки, чим обмежилайому доступ до стін будинку, та склала будівельні матеріали біля стін його частини будинку. З даного приводу він та його дружина третя особа ОСОБА_2 звернулись до міського голови м. Винники з метою вирішення даної проблеми та реагування. Однак Винниківська міська рада повідомила його, що підстав для притягнення до адміністративної відповідальності власника будинку АДРЕСА_3 немає, оскільки будівельні матеріали розміщені на земельній ділянці, що знаходиться у власності останнього. 30 березня 2020 року ним було подано запит на публічну інформацію до міського голови м. Винники з метою отримання та ознайомлення із документами, які підтверджують факт приватизації землі власником будинку АДРЕСА_3 .У відповідь Виконком Винниківської міської ради листом № 35/04-11/726 від 01.04.2020 надав йому копії рішення №485 від 31.05.2012 «Про надання гр. ОСОБА_3 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право на земельну ділянку на АДРЕСА_3 » та рішення № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_3 », а також копії технічної документації із землеустрою. Таким чином, після отримання відповіді він дізнався, що прийнятим рішенням №485 від 31.05.2012 Винниківська міська рада фактично надала дозвіл на передачу частини земельної ділянки, якою він і ОСОБА_3 спільно користувались.З рішення № 1287 від 03.07.2014 йому стало відомо, що ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою та фактично передано у власність земельну ділянку площею 0,0375 га для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_3 , яка згідно тексту рішення є у її фактичному користуванні.Приватизованій ділянці було присвоєно кадастровий номер :07:004:0108, яка була зареєстрована за ОСОБА_3 в державному реєстрі прав 23.10.2014 згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку.Згідно технічної документації, яка розроблена ДП «Центр державного земельного кадастру», а саме збірного кадастрового плану, кадастрового плану та витягу із ДЗК, вбачається, що приватизована ділянка становить 0,0375 га та охоплює територію під частиною житлового будинку, двору та під нежитловими приміщеннями.Таким чином, внаслідок прийняття вищенаведених рішень відповідач, передавши у власність ОСОБА_3 0,0375 га земельної ділянки, що становить понад 70 % частки ділянки, якою він та ОСОБА_3 спільно користувались, фактично залишив йому у користуванні лише 0,0157 га (0,0532 га 0,0375 га), що становить менше 30 % спільної ділянки. Крім того, з виготовленого плану земельної ділянки від 20.03.2020 вбачається, що межі земельної ділянки кадастровий номер :07:004:0108 не співпадають з межами цієї ділянки у матеріалах технічної документації, зокрема у збірному кадастровому плані та кварталі земельної ділянки, витязі із ДЗК.Також у технічній документації наявний Акт встановлення і показ меж земельної ділянки у АДРЕСА_3 від 2011 року, хоча технічна документація розроблялась за заявою ОСОБА_3 від грудня 2012 року. Крім того, право власності на земельну ділянку зі сторони межі А-Б належить його дружині третій особі ОСОБА_2 , яка не погоджувала межу земельної ділянки А-Б.Згідно з ч.4 ст. 367, ч. 4 ст. 372 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій чи сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.Як убачається з матеріалів справи, договір про проведення поділу будинку між ним та ОСОБА_3 не укладався, відповідно нотаріально не посвідчувався, відсутні заяви всіх співвласників із нотаріально засвідченими підписами, а відповідне рішення суду не ухвалювалось. Їх будинок був поділений на підставі рішення Виконкому Винниківської міської ради № 292 від 21.10.2003, в результаті чого за ним та ОСОБА_3 зареєстровано право власності на окремий об`єкт нерухомості.Відтак, спільний будинок не був поділений на два окремих будинки за адресою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 на підставі рішення Виконкому Винниківської міської ради № 292 від 21.10.2003 року, адже таке рішення не заміняє собою нотаріально посвідченого договору чи рішення суду про поділ будинку і, по суті, таким лише присвоєно нові поштові адреси двом частинам одного будинку, які перебувають у спільній частковій власності, при тому, що таке рішення приймалось саме на підставі заяв власників спільного будинку. Незважаючи на присвоєння частинам будинку окремих поштових адрес, такі за своєю правовою природою залишились єдиним будинком, правовий статус якого регулюється саме ст.ст. 356, 358 ЦК України, за якою позивач та ОСОБА_3 є співвласниками на праві спільної часткової власності спільного будинку, і саме як у співвласників будинку у них виникають права на земельну ділянку, а не як у співвласників окремих об`єктів нерухомості - будинків за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 . Таким чином, відповідач затвердив ОСОБА_3 технічну документацію на приватизацію понад 70 % земельної ділянки, якою вони спільно користувались, всуперечч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України.Як вбачається із п.1 рішення відповідача № 1287 від 03.07.2014, ОСОБА_3 було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність спірну ділянку, яка є у її фактичному користуванні, однак у матеріалах технічної документації відсутні документи, які б таке підтверджували.Крім того, земельну ділянку для передачі ОСОБА_3 не вилучали у позивача.Також у матеріалах справи наявний Акт встановлення та показ меж земельної ділянки, який не був підписаний та не пропонувався до підпису його дружині третій особі ОСОБА_2 , яка є власником земельної ділянки зі сторони межі А-Б, інтереси та права якої взагалі проігнорували при наданні земельної ділянки ОСОБА_3 .В даному випадку слід врахувати правову позицію Верховного суду - постанова від 11.07.2018 у справі № 263/11779/16-ц, провадження № 61-25486св 18.Зважаючи на те, що не надано доказів, що погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку ОСОБА_3 відбулося у формі відмови, то таке погодження не могло бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку відповідача та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність.Зважаючи на вищевикладене, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 звернулася до суду із власним позовом до відповідачів, яким просила визнати незаконним та скасувати рішення Винниківської міської ради № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 ». Позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0614 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 та призначена для обслуговування житлового будинку. Вищевказана ділянка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ЛВ № 60059010 від 19.02.2002 року, який було видано на підставі рішення виконкому Винниківської міської Ради народних депутатів № 262 від 16.10.2001. Відповідно до норм чинного земельного законодавства, які діяли на момент видачі державного акту, земельній ділянці не присвоювався кадастровий номер. Позивач звернулася до підрядної організації ТзОВ «ЗЦ «Наділ» для оформлення технічної документації на земельну ділянку та присвоєння кадастрового номера. Однак, в ході погодження технічної документації, а саме при подачі заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру Держаним кадастровим реєстратором Відділу у м. Львові ГУ Держгеокадастру у Львівській області було прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до ДЗК від 16.04.2020 у зв`язку із розташуванням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Держаним кадастровим реєстратором у протоколі проведення перевірки електронного документа від 16.04.2020 зроблено висновок, що її земельна ділянка перетинається зі земельною ділянкою :07:004:0108, площа співпадає на 0,4759 %, в електронному документі відсутні відомості про суміжного користувача від Д-Е. Як вбачається із плану зовнішніх меж земельної ділянки, що зображений на державному акті, суміжним землекористувачем межі Д-Е є землекористувач будинку АДРЕСА_3 . З рішення № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_3 », їй стало відомо що ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою та фактично передано у власність земельну ділянку площею 0,0375 га для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_3 , яка згідно тексту рішення є у її фактичному користуванні. Приватизованій ділянці було присвоєно кадастровий номер 0160300:07:004:0108, й така була зареєстрована за ОСОБА_3 в державному реєстрі прав 23.10.2014 згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку. Будь-які рішення про вилучення належної третій особі частини спірної земельної ділянки не приймалися, її державний акт ніким не оспорювався, жодного рішення про його скасування чи визнання недійсним, незаконним не приймалося.Нею з метою визначення меж приватизованої ділянки за адресою АДРЕСА_3 було замовлено у ФОП ОСОБА_8 послуги з виготовлення геодезичної зйомки та плану згаданої ділянки. З виготовленого плану земельної ділянки від 20.03.2020 вбачається, що межі земельної ділянки кадастровий номер :07:004:0108 зі східної сторони накладаються на межі її земельної ділянки.Крім того, ОСОБА_3 не погоджувала знею межі своєї земельної ділянки та не пропонувала до підпису їй Акту погодження меж, й такого акту вона не підписувала. Однак у матеріалах справи вона виявила Акт встановлення і показ меж земельної ділянки у АДРЕСА_3 від 2011 року, в якому межі земельної ділянки А-Б підписані позивачем ОСОБА_5 , а не нею, хоч земельна ділянка зі сторони А-Б належить їй, відтак вона є суміжним землекористувачем з цієї сторони і повинна була б підписувати такий акт, а не ОСОБА_5 .В даному випадку слід врахувати правову позицію Верховного суду уПостанові від 11.07.2018 у справі № 263/11779/16-ц, провадження № 61-25486св 18.Зважаючи на те, що не надано доказів, що погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача відбулося у формі відмови, то таке погодження не моглобути прийняте і враховано органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації зі землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку відповідача та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність.За таких обставин, оскільки нею набуто у власність земельну ділянку до моменту прийняття Винниківською міською радою рішення № 1287 від 03.07.2014 та до державної реєстрації права власності за відповідачем на земельну ділянку, кадастровий номер :07:004:0108, визначення її конфігурації, площі та меж, формування кадастрового номеру, то внаслідок такого рішення та державної реєстрації ділянки ОСОБА_3 порушено її право на вільне володіння, користування, розпорядження майном шляхом накладення частини земельної ділянки на її земельну ділянку. Внаслідок таких обставин відбулось безпідставне зменшення площі її земельної ділянки, що також позбавляє її можливості погодити технічну документацію щодо визначення меж та розмірів на цю земельну ділянку, здійснити державну реєстрацію права власності.Зважаючи на вищевикладене, вважає, що Винниківською міською радою при прийнятті оспорюваних рішень грубо порушено вимоги Земельного кодексу України. А тому просила її позов та позов ОСОБА_5 задовольнити.

У скерованих на адресу суду відзивах на позови ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та запереченняхпредставник відповідача проти обох позовів заперечив з тих підстав, що будинок на АДРЕСА_1 розподілений на два окремі будинковолодіння АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ще у 2003 році, відтак необхідності поділу майна та застосування зазначеної позивачем Інструкції від 18 червня 2007 року немає.Окрім того, така б не підлягала застосуванню до відносин, які мали місце у 2003 році.Водночас, ОСОБА_3 відповідно до договору дарування від 12.05.2011 набула у приватну власність самостійний об`єкт нерухомого майна - будинок за адресою: АДРЕСА_3 , а не частку цього будинку чи частку будинку за адресою: АДРЕСА_2 , чи за будь-якою іншою адресою.Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.На підставі означуваного договору дарування ОСОБА_3 стала єдиним власником будинку АДРЕСА_4 , який належить їй на праві приватної власності.З урахуванням того, що права спільної власності між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не виникало, необхідності укладати будь-які договори з ОСОБА_5 не було.Відтак, із згаданого договору дарування вбачається, що об`єктом дарування є будинок за адресою: АДРЕСА_3 , а не частка будинку, що могло б свідчити про право спільної часткової власності.Згідно з інформацією наведеною у витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № від 20.02.2020 ОСОБА_5 є власником будинку загальною площею 148,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта № 4605503, складовими частинами якого є 5 житлових кімнат та кухня, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано 03.02.2004 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Винниківської міської ради на підставі рішення № 2292 від 21.10.2003. Із вищезазначених витягів та договору дарування вбачається, що за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстровано право власності на самостійні об`єкти нерухомого майна. Відтак, у ОСОБА_3 право на земельну ділянку виникло незалежно від прав на земельну ділянку та його реалізації позивачем. А тому ОСОБА_3 як власник будинку і звернулась до Винниківської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.В свою чергу, позивач свого волевиявлення шляхом подачі такої заяви не висловлював. Також в обох позовних заявах стверджується, що наявний у матеріалах справи Акт встановлення та показу меж земельної ділянки не пропонувався для підпису третій особі ОСОБА_2 , яка є власником земельної ділянки зі сторони межі А-Б.Слід зазначити, що такі доводи позивача не відповідають дійсності у зв`язку з тим, що на момент встановлення меж оспорюваної земельної ділянки ОСОБА_2 не являлася власником сусідньої земельної ділянки.Згідно даних Публічної кадастрової карти України не вбачається, що земельна ділянка зі сторони межі А-Б земельної ділянки кадастровий № :07:004:0108, що належить ОСОБА_3 , зареєстрована за будь-якою фізичною чи юридичною особою.З огляду на це, необґрунтованими є твердження позивача про необхідність отримання погодження ОСОБА_2 .Між тим, позивач визнає ту обставину, що ним було підписано наявний у матеріалах справи Акт встановлення та показу меж земельної ділянки. Отже, йому було відомо про факт виготовлення технічної документації відповідачем ОСОБА_3 тапро межі визначеної їй земельної ділянки. Тому просив застосувати у цій справі доктрину заборони суперечливої поведінки та принцип добросовісності. Поведінка позивача, який звертається до суду з проханням скасувати законно видане рішення органу місцевого самоврядування та скасувати державну реєстрацію права власності суперечить його попередній поведінці. Зокрема, в акті встановлення і показу меж земельної ділянки позивач як сусідній землекористувач своїм підписом засвідчив відсутність претензій до існуючих меж земельної ділянки ОСОБА_3 .Доводи позовної заяви третьої особи про обов`язковість з її боку погодження меж земельної ділянки як суміжного землекористувача при виготовленні відповідачем технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрова зйомка - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.Зі змісту наведеної вище законодавчої норми вбачається, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.Аналіз зазначених вище норм свідчить, що сама по собі процедура погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є виключно допоміжною стадією у процесі її приватизації, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання або не підписання відповідного документа - акту погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося.Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність позивачів, якщо вони діяли добросовісно.Звертаємо увагу суду, що вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із не підписанням чи/або відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок.Відтак, не підписання ОСОБА_2 акту погодження меж земельних ділянок не порушує прав ОСОБА_3 на отримання спірної земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на її приватизацію, в тому числі і для прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування.Аналогічні правові висновки викладено у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року в справі № 580/168/16-ц, постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справах № 350/67/15-ц, № 514/1571/14-ц, від 12.02.2020 р. у справі № 545/1149/175-ц, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р. у справі № 278/2431/15-ц, від 22.12.2020 р. у справі № 303/6366/17, від 24.02.2021 р. у справі № 463/1876/16.Посилання третьої особи на висновок, зроблений у постанові Верховного Суду від11.07.2018 року у справі № 263/11779/16-ц є помилковим, оскільки фактичні обстави справи, яка переглядається, та фактичні обставини даної справи є різними.До того ж 31.07.2020 Верховним Судом повторно відкрито касаційне провадження у справі № 263/11779/16-ц щодо перегляду рішень першої та апеляційної інстанції, винесених з врахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суд від 11.07.2018, у даній справі, на яку посилається третя особа. Крім того, згідно складеного в 2011 році Акту встановлення та показу меж земельної ділянки у АДРЕСА_4 , встановлені (погоджені) межі від А до Б та від Д до А відбулось, що підтверджується підписом ОСОБА_5 , який також є фактичним суміжним землекористувачем.З огляду на те, що державний акт на право власності на землю ОСОБА_2 датований ще 19.02.2002, їй було відомо про межі від А до Б та від Д до А на АДРЕСА_4 , жодних зауважень чи заперечень щодо погодження меж з боку ОСОБА_5 та підписаного ним у 2011 році Акту встановлення і показу меж остання не мала. Жодних належнихта допустимих доказів на підтвердження протилежного третя особа до суду не надала.Такожвидно, що чоловік третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_5 беззастережно підписав акт. Відтак, з 2011 року ОСОБА_2 знала чи/або могла дізнатися про можливе порушення свого права, оскільки їй та її чоловіку достовірно було відомо про згаданий Акт встановлення і показумеж земельної ділянки для подальшого виготовлення ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,375 га. А тому нею пропущений строк позовної давності, що також є самостійною підставою для відмови у позові.

Представник позивача та третя особа у судовому засіданні позови підтримали із аналогічних викладеним у них підстав, представник відповідача проти позовів позивача та третьої особи заперечив з підстав, викладених у поданих ним заявах по суті спору. Представник відповідача ЛМР відзиву на позов не подавала, вказала, що Львівська міська рада є правонаступником у спірних правовідносинах після ліквідованої Винниківської міської ради та при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Первинна позовна заява надійшла до суду 21.10.2020. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 02.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 29.03.2021 позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 прийнято до сумісного розгляду із первісним позовом. Ухвалою суду від 13.05.2021 проведено заміну відповідача Винниківської міської ради на її процесуального правонаступника Львівську міську раду. Ухвалою суду від 03.09.2021у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.До завершення підготовчого провадження сторонами та третьою особою були подані письмові заяви по суті спору. Всі наявні у справі докази були надані сторонами, третьою особою та їх представниками або витребувані за їх клопотанням судом.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи та її представника, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що обидвапозови (позивача та третьої особи із самостійними вимогами) слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, щовідповідач ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 12.05.2011 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_4 .Згідно з інформацією у витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № від 20.02.2020 позивач ОСОБА_5 є власником будинку загальною площею 148,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , право власності на який зареєстровано 03.02.2004 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Винниківської міської ради на підставі рішення № 2292 від 21.10.2003.

Також встановлено, що до моменту поділу на два самостійні об`єкти нерухомого майнабудинки сторін складали частини одного цілого.На підставі рішення Виконкому Винниківської міської ради № 292 від 21.10.2013 було затверджено висновок № 51-В Львівіського ОДКБТІ та ЕО від 18.09.2013 про визначення ідеальних долей між співвласниками та вирішено присвоїти приміщенням, які займавпозивач, адресу АДРЕСА_2 , а приміщенням, які набула у власністьвідповідач, - АДРЕСА_3 .

Для будівництва та обслуговування будинку ще до моменту його поділу на два самостійні об`єкти нерухомого майна була відведена земельна ділянка загальною площею 575 кв.м. відповідно до рішення Виконкому Винниківської міської ради від 09.03.1967. Така була зареєстрована за ОСОБА_6 у розмірі 532 кв.м., про що свідчить план садибної ділянки від 12.11.1976 (0,0532 га) на АДРЕСА_3 .

Після розподілуєдиного будинку на два самостійних об`єкти нерухомого майна на частину вказаної вище земельної ділянки для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_2 право власності за позивачем ОСОБА_5 не оформлялося.

Натомість на іншу частину вказаної земельної ділянки за зверненням відповідача рішенням Винниківської міської ради № 485 від 31.05.2012 було надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право на земельну ділянку на АДРЕСА_2 . Надалі вже оспорюваним рішенням № 1287 від 03.07.2014 було затверджено ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0375 га для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_3 , яка згідно з текстом рішення перебувала до цього у її фактичному користуванні. Приватизованій земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :07:004:0108 та зареєстровано за ОСОБА_3 в державному реєстрі прав 23.10.2014 згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку.

Також встановлено, що у затвердженій технічній документації наявний Акт встановлення і показу меж земельної ділянки у АДРЕСА_3 від 2011 року, відповідно до якого позивач ОСОБА_5 погодив відповідачу ОСОБА_3 межі земельної ділянки як суміжний землекористувач від А до Б та від Д до А на АДРЕСА_4 .

Разом із тим, встановлено, що власником суміжної земельної ділянки по межі А-Б як на час складення даного акту, так і на теперішній час єне позивач ОСОБА_5 , а третя особа ОСОБА_2 , яка згідно матеріалів справи є дружиною ОСОБА_5 , та одночасно одноосібним власником відповідної земельної ділянки, а тому повинна булапогоджувати актвстановлення і показу меж земельної ділянки у АДРЕСА_3 по межівід А до Бяк суміжний землекористувач.При цьому встановлено, що із відповідною пропозицією щодо погодження меж земельної ділянки до неї ніхто не звертався, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять.

Встановлено, що третій особі ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0614 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 та призначена для обслуговування житлового будинку. Вищевказана земельна ділянка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 60059010 від 19.02.2002, який було видано на підставі рішення виконкому Винниківської міської Ради народних депутатів № 262 від 16.10.2001. Відповідно до норм чинного земельного законодавства, що діяло на момент видачі державного акту, земельній ділянці не присвоювався кадастровий номер.

Також встановлено, що підтверджується відповідними документами, що третя особа ОСОБА_2 зверталася до підрядної організації ТзОВ «ЗЦ «Наділ» для оформлення технічної документації на належну їй земельну ділянку площею 0,0614 га на АДРЕСА_1 з присвоєннямїй відповідного кадастрового номера. Однак в ході погодження технічної документації, а саме при подачі заяви про внесення відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру держаним кадастровим реєстратором Відділу у м. Львові ГУ Держгеокадастру у Львівській області було прийнято рішення від 16.04.2020 про відмову у внесенні відомостей до ДЗК у зв`язку з розташуванням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Держаним кадастровим реєстратором у протоколі проведення перевірки електронного документа від 16.04.2020 зроблено висновок, що її земельна ділянка перетинається зі земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3 :07:004:0108, площа співпадає на 0,4759 %, а також в електронному документі відсутні відомості про суміжного землекористувача від Д-Е. Як вбачається з плану зовнішніх меж земельної ділянки, що зображений на державному акті, суміжним землекористувачем межі Д-Е є відповідач ОСОБА_3 як землекористувач ділянки АДРЕСА_3 .

При цьому будь-яких рішень про вилучення частини належної ОСОБА_2 земельної ділянки не приймалося, її державний акт ніким не оспорювався та не визнавався незаконним. З геодезичної зйомки та плану земельної ділянки на АДРЕСА_6 від 20.03.2020 вбачається, що межі земельної ділянки, кадастровий номер :07:004:0108, зі східної сторони накладаються на межі земельної ділянки третьої особи ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої-третьоїстатті 116 Земельного кодексу України(далі -ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 121 ЗК Українигромадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянокіз земель державної або комунальної власності в таких розмірах для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівельі споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара,в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Статтею 118 ЗК Українипередбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.Не можуть передаватися у власність земельні ділянки, які уже перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб. Такі земельні ділянки можуть бути передані у власність лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно достатті 193 ЗК Українидержавний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з вимогамистатті 79-1 ЗК Україниформування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі№ 263/11779/16-ц (провадження № 61-10819св20) вказано, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК Українилише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акту погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність. Що, відповідно, також не є підставою для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Разом із тим, у цій справі встановлено, що третя особа ОСОБА_2 не відмовлялася від підписання акту погодження меж земельної ділянки наданої у подальшому у власність відповідачу ОСОБА_3 , оскільки їй як суміжному землекористувачу взагалі не було запропоновано підписати відповідний акт. Не погодження меж із суміжним землекористувачем призвело до порушення прав третьої особи ОСОБА_2 як власника суміжної земельної ділянки та її чоловіка ОСОБА_5 як члена її сім`ї на користування власною земельною ділянкою, та формування земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 як об`єкта цивільних прав (площею 0,0375 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :07:004:0108) неправомірно, оскільки у цю площу включено частинуземельної ділянки третьої особи ОСОБА_2 , внаслідок чого площа обох земельних ділянок співпадає на 0,4759 %. Крім того, наслідком прийняття з порушенням вимог закону оспорюваного рішення та державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 є неможливість державної реєстрації права власності на земельну ділянку за третьою особою ОСОБА_2 з присвоєнням їй відповідного кадастрового номера, якій відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК у зв`язку з розташуванням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Оскільки частина належної третій особі на праві приватної власності земельної ділянки незаконно передана у власність ОСОБА_10 , враховуючи, що технічна документація розроблена з помилками та не відповідає державному акту на земельну ділянку ОСОБА_2 , право власності на яку останньою набуто раніше відповідача, а тому порушені права та інтереси третьої особи ОСОБА_2 та члена її сім`ї ОСОБА_5 підлягають захисту у спосіб заявлених позовних вимог шляхом визнання незаконним і скасування оспорюваного рішення та скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки площею 0,0375 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :07:004:0108.

Доводи сторони відповідача ОСОБА_3 щодо пропуску позивачем та третьою особою строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки, на думку суду, про факт порушення свого права в частині незаконної передачі належної ОСОБА_2 частини земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_3 вони могли дізнатися не раніше виявлення факту встановлення огорожі на межі двох ділянок, отримання ними копії оспорюваного рішення та проведення на замовлення позивача ОСОБА_5 ФОП ОСОБА_8 геодезичної зйомки та складення плану земельної ділянки на АДРЕСА_6 від 20.03.2020, яким було підтверджено факт накладення земельної ділянки, кадастровий номер :07:004:0108,на земельну ділянку третьої особи ОСОБА_2 .

Інші наведені у заявах по суті спору доводи сторін щодо незаконності (законності) оспорюваного рішення Винниківської міської ради № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » не мають правового значення, оскільки таке визнано незаконним і підлягає скасуванню із зазначених вище підстав, й такі не спростовують зроблених судом висновків по суті спору.

Оскільки обидва позови ОСОБА_5 та ОСОБА_2 задоволено, а тому з відповідачів у рівних частках на користь позивача та третьої особи підлягає стягненню сплачений ними судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12-13, 137, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 97-1, 116, 118, 121, 122, 193, 198 ЦК України, ст.ст. 9, 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»,ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_5 та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Винниківської міської ради № 1287 від 03.07.2014 «Про затвердження гр. ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 ».

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0375 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :07:004:0108.

Стягнути з Львівської міської ради, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 840,80 грн. з кожного сплаченого судового збору.

Стягнути з Львівської міської ради, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 454 грн. з кожного сплаченого судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний тест рішення суду складено і підписано 21.11.2022.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_5 , реєстраційний номер: АДРЕСА_7 ;

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_8 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , АДРЕСА_8 ;

Відповідач: Львівська міська рада, 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1.

Суддя Мармаш В. Я.