Справа № 502/1481/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючогосудді Балан М.В.

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача Сербін Дмитро Сергійович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та в обгрунтування позовних вимог зазначив, що 12.08.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. У період шлюбу сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 29.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнення аліментів відповідно до вищезазначеного рішення відбувається примусово Тарутинським ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) на підставі виконавчого листа № 502/446/16-ц, виданого 11.05.2016 року Кілійським районним судом Одеської області. Додаткових витрат на утримання дитини відповідач не несе, участі у вихованні дитини не приймає. За період стягнення аліментів, у позивача суттєво змінилось матеріальне становище, з 01.02.2021 року вона втратила місце роботи та на її утриманні знаходиться дитина шкільного віку, при цьому участь батька в утриманні дитини складає одну тисячу гривень на місяць, відповідно коштів для належного забезпечення дитини усім необхідним у позивача не достатньо.

У зв`язку з чим представник позивача просить суд:

- збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року;

-Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , рахунок отримувача НОМЕР_3 , АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, НОМЕР_4 ) аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, до виповнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць;

-стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , рахунок отримувача НОМЕР_3 , АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, НОМЕР_4 ) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4 500 гривень;

-у зв`язку із збільшенням розміру аліментів, з дня набрання рішенням суду законної сили за даним позовом, припинити стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року.

Ухвалою суду від 14 березня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.

Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого 14.01.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , /а.с.7/.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 11.02.2016 року по справі № 502/166/16-ц розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 12.08.2012 року, виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, на підставі свідоцтва серії НОМЕР_6 . Рішення набрало законної сили 23.02.2016 року, /а.с. 9/.

Згідно рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року по справі № 502/446/16-ц, позов задоволено та присуджено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову, а саме з 29.02.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення набрало законної сили 05.05.2016 року та 11.05.2016 року було видано виконавчий лист № 502/446/16-ц,/а.с. 10-12/.

Як вбачається з довідки про склад сім`ї № 891 від 08.09.2021 року виданої Виконавчим комітетом Вилківської міської ради встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та до складу її родини входять ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 син, школяр, /а.с. 8/.

Згідно довідки за вих.. № 21 від 09.09.2021 року виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_2 , була звільнена з роботи у ФОП ОСОБА_5 з посади продавця продовольчих товарів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 ( звільнення за угодою сторін) КЗпП України, /а.с. 20/.

При вирішенні справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства:

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», встановлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Разом з тим, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених статтею 192 СК України та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Зокрема, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку із змінами згідно Закону Україну «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII мінімального розміру аліментів.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року, висловленій у справі № 755/10947/17, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів.

З урахуванням того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни матеріального стану відповідача у бік поліпшення, відсутність відомостей про доходи відповідача та його спроможність сплачувати заявлену позивачем суму аліментів, а також відсутність достатніх доказів погіршення матеріального стану отримувача аліментів чи стану здоров`я дитини, суд, з огляду на вищевикладене, оцінивши докази, надані позивачем на обгрунтування позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме визначити збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з 1000 гривень на 1500 гривень щомісячно, що буде розумним, достатнім і справедливим та відповідатиме інтересам дитини, і водночас таким, що не порушить права та інтереси відповідача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 500 гривень, в підтвердження чого представлено договір № 25 про надання правової допомоги від 08.09.2021 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 25 від 08.09.2021 року та довідку № 2021-Д-12 про сплату коштів від 08.09.2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2021 між ОСОБА_2 та адвокатом Сербіним Дмитром Сергійовичем, укладено договір про надання правової допомоги № 25, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 25 від 08.09.2021 року вбачається, що даний додаток визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката за надання правової допомоги у спорі про зміну розміру аліментів ( в сторону збільшення) визначених рішенням чілійського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року (справа № 502/446/16-ц) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , /а.с. 18/.

Згідно довідки № 2021-Д-12 від 08.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно 08.09.2021 року були сплачені юридичні послуги (гонорар) адвокату за надання правової допомоги, визначені у Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 25 від 08.09.2021 року, в розмірі 4 500,00 гривень (чотири тисячі п`ятсот гривень), /а. с. 19/.

При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу, враховується, що заявлена представником позивача до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу складає 4500 грн., спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, адвокатом не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних ним та опису здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, беручи до уваги, що відповідач не подав відзивна позовну заяву та відповідно обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається з складення позовної заяви, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 2000 гривень.

Щодо припинення стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року, у зв`язку із збільшенням розміру аліментів, з дня набрання рішенням суду законної сили за даним позовом.

Згідно абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, враховуючи, що законодавчо передбачений механізм збільшення розміру стягнення аліментів, саме з дня набрання рішення законної сили про їх збільшення, вимога позивача в частині припинення стягнення на підставі рішення суду від 20.04.2016 року задоволенню не підлягає.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету України.

Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

Керуючись ст. ст.ст. 12, 81, 141, 207, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, ст. ст. 182, 183, 185, 198-200 СК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20.04.2016 року по справі № 502/446/16-ц на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1000 гривень до 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною віку повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 - 2000 гривень, понесених витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , судовий збір у сумі 992,40 гривень на користь держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан