Постанова

Іменем України

23 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 352/1331/20

провадження № 61-15871св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Томин О. О., Горейко М. Д., Пнівчук О. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони з 18 вересня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2019 року.

На момент розірвання шлюбу спільно нажите майно сторін складалося із земельної ділянки площею 0,0516 га для ведення садівництва, кадастровий номер :16:008:0553, що розташована на території Угорницької сільської ради та придбана на підставі договору купівлі-продажу від 05 вересня 2011 року; побутової техніки; готівкових грошових заощаджень та грошових коштів, що були виручені від продажу земельної ділянки з кадастровим номером :10:002:0144 (реєстрація переходу прав власності відбулась 14 грудня 2018 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав станом на 11 червня 2020 року); внесених в січні 2019 року коштів, як внесок повної вартості за дві однокімнатні квартири на підставі двох договорів купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому.

Також позивач зазначала, що від вказаного шлюбу у сторін народились двоє малолітніх дітей, 2010 та 2013 року народження, які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дітей є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Позивач просила суд виділити їй у власність земельну ділянку площею 0,516 га для ведення садівництва, кадастровий номер :16:008:0553, що розташована на території Угорницької сільської ради.

07 липня 2021 року позивач надала заяву про збільшення позовних вимог та про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Вказана заява обґрунтована тим, що на час подачі позовної заяви позивачу не було відомо про існування нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, а зазначена інформація стала відома під час проведення підготовчого судового засідання у цій справі. Оскільки прийняте за результатами розгляду цієї цивільної справи рішення може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_3 , ПП «Пасічна-Буд» та ФОП ОСОБА_4 , просила залучити вказаних осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Також цією заявою позивач просила суд:

- визнати недійсною угоду про відступлення права вимоги майнових прав від 12 вересня 2019 року № У-КГ-10-6-256, яка укладена між ПП «Пасічна-Буд» та ОСОБА_3 ;

- визнати недійсною угоду про відступлення права вимоги майнових прав № У-КГ-10-6-256 від 12 вересня 2019 року, яка укладена між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право вимоги майнових прав за договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому від 15 січня 2019 року № КГ-10-6-256, яка укладена між ПП «Пасічна-Буд» та ОСОБА_2 , вартістю 220 079,00 грн;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право вимоги майнових прав за договором виконання додаткових робіт від 15 січня 2019 року № КГ-10-6-256, укладеним між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , вартістю 220 079,00 грн;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0516 га для ведення садівництва, кадастровий номер :16:008:0553, розташовану на території Угорницької сільської ради.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2021 року відмовлено у прийнятті та повернуто позивачеві заяву про збільшення позовних вимог з додатками.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 заявила нові позовні вимоги до нових відповідачів, якими є сторони оскаржуваних угод, з іншим предметом та підставами позову, що виключає їх одночасний розгляд з первісною позовною заявою.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2021 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позовні вимоги, якими позивач доповнила позовну заяву шляхом подання заяви про збільшення позовних вимог, безпосередньо пов`язані з предметом і з підставами поданого позову в первісній редакції. А питання щодо обґрунтованості заяви про збільшення позовних вимог має вирішуватись судом виключно під час розгляду справи по суті, суд позбавлений правової можливості надавати правову оцінку її обґрунтованості при вирішенні питання про прийняття судом заяви про збільшення позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції підтверджується сталою практикою Верховного Суду (наприклад, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 373/86/21, провадження № 14-12цс22).

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі та витребувано її з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

01 листопада 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

На підставі ухвали Верховного Суду від 15 листопада 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 16 листопада 2022 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Мартєв С. Ю., Петров Є. В., Пророк В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі заявник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 923/1061/18, від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 та інших.

В касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що позовні вимоги у збільшеній частині жодним чином не пов`язані з предметом та підставами позову в первісній редакції. Заява позивача про збільшення позовних вимог є фактично поданням окремого позову з іншим предметом та підставами позову. Вимоги, які викладені у заяві про збільшення позовних вимог не є похідними від вимог позову в первісній редакції.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 надіслала відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Зокрема, позивач просила виділити їй у власність земельну ділянку площею 0,516 га для ведення садівництва, кадастровий номер :16:008:0553, що розташована на території Угорницької сільської ради (т. 1 а. с. 1-3).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2020 року у цій справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження (т. 1 а. с. 86).

07 липня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог. Позивач просила суд: визнати недійсною угоду про відступлення права вимоги майнових прав від 12 вересня 2019 року № У-КГ-10-6-256, яка укладена між ПП «Пасічна-Буд» та ОСОБА_3 ; визнати недійсною угоду про відступлення права вимоги майнових прав № У-КГ-10-6-256 від 12 вересня 2019 року, яка укладена між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право вимоги майнових прав за договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому від 15 січня 2019 року № КГ-10-6-256, укладеним між ПП «Пасічна-Буд» та ОСОБА_2 , вартістю 220 079,00 грн; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право вимоги майнових прав за договором виконання додаткових робіт від 15 січня 2019 року № КГ-10-6-256, укладеним між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , вартістю 220 079,00 грн; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0516 га для ведення садівництва, кадастровий номер :16:008:0553, розташовану на території Угорницької сільської ради.

Також позивач подала клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ПП «Пасічна-Буд» та ФОП ОСОБА_4 (т. 2 а. с. 8-14).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19, позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц.

Статтею 49 ЦПК України визначено процесуальні права та обов`язки сторін. Частиною другою статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. Частиною третьою цієї статті визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі № 638/5172/17 зазначено, що позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмета позову не допускається. Зміна підстав або предмета позову здійснюється шляхом подання суду відповідної письмової заяви. Зміна підстав або предмета позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. Ця норма спрямована на усунення зловживання процесуальним правом на зміну підстав або предмета позову. Заява, подана після початку розгляду справи по суті, залишається без розгляду і повертається позивачеві.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України.

Схожий за змістом правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц та від 12 жовтня 2022 року у справі № 723/1233/17.

З матеріалів справи відомо, що в липні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. У вказаній позовній заяві позивач просила виділити їй у власність земельну ділянку.

Майже через один рік, у липні 2021 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог у якій просила: визнати недійсними угоди про відступлення права вимоги майнових прав; визнати за ОСОБА_1 право вимоги майнових прав за договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому та визнати за ОСОБА_1 право вимоги майнових прав за договором виконання додаткових робіт.

Верховний Суд зазначає, що вирішуючи спори про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, суди, за загальним правилом, мають установити увесь обсяг спільно нажитого подружжям майна.

Разом з тим, виходячи із принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу (статті 12 і 13 ЦПК України), саме на позивачеві лежить обов`язок довести обставини, які мають значення для справи, суд розглядає справи лише в межах заявлених позивачем вимог.

У позовній заяві позивач зазначила про наявність двох договорів купівлі-продажу майна, яке буде створено в майбутньому - дві однокімнатні квартири.

Подана позивачем заява про збільшення позовних вимог, незважаючи на таку її назву, фактично такою не є, оскільки у цій заяві не порушується питання про збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою майнового характеру, яку було заявлено в позовній заяві. Позивач у цій заяві просила також визнати недійсними правочини, сторонами якого є особи, які не є учасниками цієї справи.

Хоча позивач пред`явила позов про поділ майна подружжя, а не лише про визнання права власності на земельну ділянку, проте у первісній позовній заяві вимог про визнання правочинів недійсними не заявляла.

Отже, заява позивача про збільшення позовних вимог є фактично поданням окремого позову з іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість прийняття до розгляду судом першої інстанції поданої позивачем заяви.

Збільшення розміру позовних вимог не передбачає пред`явлення однієї чи кількох нових вимог, додатково до викладених у позовній заяві.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач пред`явила нові позовні вимоги до нових відповідачів, якими фактично є сторони оскаржуваних правочинів, з іншим предметом та підставами позову, що виключає їх одночасний розгляд з первісною позовною заявою.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та правильно застосував норми процесуального права, а апеляційний суд помилково скасував законну і обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції.

З урахуванням встановлених у справі обставин ухвалену судом апеляційної інстанції постанову не можна вважати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, тому ухвала суду є законною і обґрунтованою.

Установивши, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року скасувати та залишити в силі ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2021 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров В. В. Пророк