Справа № 346/1313/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/894/22
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Атаманюка Володимира Михайловича на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Яремин М.П. 10 травня 2022 року в м. Коломиї, повний текст якого виготовлено 12 травня 2022 року, у справі за позовом Державної іпотечної установи як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, примусове виселення,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, примусове виселення із житлової квартири, що обтяжена іпотекою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.08.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №1403pv3-07, згідно з п.п. 2.1, 3.2 якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25000,00 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути отримані в рахунок погашення кредитної лінії грошові кошти до 09.08.2017 року і сплатити за користування коштами проценти в розмірі 16% річних (п. 4.1 Договору із врахуванням Додаткової угоди від 01.09.2008 року).

В забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з умов вказаного кредитного договору між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Іпотечний договір, посвідчений 09.08.2007 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М., зареєстрований в реєстрі за №Д-382, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 192,3 м.кв., житловою - 121,7 м.кв., з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить відповідачам на праві власності.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань щодо строків повернення кредитних коштів банк звернувся до суду із заявою про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором. 11.09.2009 року Коломийським міськрайонним судом винесено судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором №1403pv3-07 від 09.08.2007 року в сумі 271892,43 грн. З метою примусового виконання вказаного судового рішення 20.11.2013 року відділом ДВС Коломийського МРУЮ відкриті виконавчі провадження №40897942 та №40897819, про що винесені відповідні постанови.

Однак зобов`язання за кредитним договором відповідачами порушуються, а судовий наказ про стягнення заборгованості ні в добровільному, ні у примусовому порядку не виконано, листи-вимоги про порушення зобов`язань, що отримані іпотекодавцями 27.10.2014 року та 02.02.2015 року, залишені без задоволення. Вказані дії відповідачів грубо порушують права банку на задоволення вимог іпотекодержателя, а наявність зареєстрованих осіб у заставному будинку значно знижує його купівельний попит, що в свою чергу призводить до неможливості виконання судового наказу від 11.09.2009 року.

З урахуванням уточнених позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №1403 pv3-07 від 09.08.2007 року на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в загальній сумі в еквіваленті до національної валюти 2376814,06 грн. (з яких: за основною сумою (тілом) кредиту 23579,20 доларів США (540590,88 грн.); за відсотками 12695,73 доларів США (291069,93 грн.); пені 1545153,25 грн.) звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 192,3 м.кв., житловою - 121,7 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Способом реалізації предмету іпотеки визначити - реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Примусово виселити ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб, які проживають та зареєстровані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відстрочити виконання рішення про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб, які проживають та зареєстровані у житловому будинку за вищевказаною адресою, до моменту скасування встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторію.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01.07.2021 року залучено у справу за вказаним позовом правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Державну іпотечну установу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 травня 2022 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №1403pv3-07 від 09.08.2007 року, укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 , яка станом на 31.08.2009 року становить 271892 гривні 43 копійки та складається із заборгованості: по сплаті кредиту 24628,38 доларів США (1 долар США по курсу НБУ станом на 31.08.2009 року становив 7,989 грн., що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку було еквівалентно 196756,13 грн.); відсотків 2836,95 доларів США (що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку було еквівалентно 22664,39 грн.); пені 52471,91 грн., звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 192,3 кв. м., житловою - 121,7 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та є предметом іпотеки згідно з Іпотечним договором, укладеним 09.08.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 (іпотекодавець - позичальник), ОСОБА_1 (іпотекодавець - майновий поручитель), посвідченим приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М. та зареєстрованим в реєстрі за №Д-382. Спосіб реалізації предмету іпотеки визначено: шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною - 2632500 гривень, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення суду становить 90000 доларів США. В решті вимог відмовлено в зв`язку з їхньою безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 243 гривні 60 копійок та в дохід держави судовий збір в сумі по 1583 гривні 40 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідачів адвокат Атаманюк В.М. подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення в частині задоволених позовних вимог незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи.

Зазначає, що позивач звернувся з позовом до суду 16.03.2015 року. Розрахунок заборгованості здійснено станом на 31.08.2009 року. Також Коломийським міськрайонним судом 11.09.2009 року було винесено судовий наказ про стягнення з позичальника 271892,43 грн. Тому вважає, що починаючи з 01.09.2009 року (часу звернення із заявою до суду про видачу судового наказу) у позивача виникло право на пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач же із вказаним позовом звернувся тільки 16.03.2015 року, тобто майже через 6 років з часу, коли ймовірно права кредитора було порушено.

Стверджує, що кредитор змінив строк виконання зобов`язання, пред`явивши заяву про видачу судового наказу про стягнення боргу з відповідачів.

Також вважає, що оскаржуване рішення не містить розрахунків боргу, з яких суд виходив при задоволенні позовних вимог. Судом не перевірено та не з`ясовано дійсну суму заборгованості по сплаті кредитних коштів, відсотків за користування ними та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань, не встановлено момент виникнення заборгованості на підставі допустимих доказів і період нарахування процентів, пені та штрафів. Крім того судом не вирішено питання щодо можливості зменшення сум нарахованої пені та не встановлено за який саме час вона нарахована.

Зазначає, що предмет іпотеки є єдиним житлом відповідача та його сім`ї, а згідно норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» оскаржуване рішення про стягнення на предмет іпотеки на час дії вказаного закону не підлягає виконанню, про що суд був зобов`язаний вказати в рішенні.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів Атаманюк В.М. вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині задоволених вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09.08.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №1403pv3-07, згідно з п.п. 2.1, 3.2, 4.1 якого банк відкрив позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти до 09.08.2017 року і сплатити банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 16% річних (з урахуванням Додаткової угоди №1 від 01.09.2008 року) (т. 1, а.с. 7-8, т. 2, а.с. 153).

На забезпечення виконання позичальником умов вищевказаного кредитного договору 09.08.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»як іпотекодержателем та ОСОБА_2 як іпотекодавцем - позичальником, ОСОБА_1 як іпотекодавецем - майновим поручителем укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М. та зареєстрований в реєстрі за №Д-382, згідно з умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 192,3 м.кв., житловою - 121,7 м.кв., з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить іпотекодавцям на праві власності(т. 1, а.с. 4-6).

Пунктом 1.1 Іпотечного договору передбачено, що цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, яка випливає з Кредитного договору №1403 pv3-07 від 09.08.2007 року, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, а саме: повернення кредиту, сплати процентів за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним та цим договором.

Пунктами 5.2, 5.5.2 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту або несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; якщо виникла заборгованість зі сторони іпотекодавця-позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом; або при несплаті чи частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (штрафних санкцій). Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцями та іпотекодержателем, якщо така згода не досягнута - спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки.

Встановлено також, що 11.09.2009 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано судовий наказ №2-н-611, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №1403 pv3-07 від 09.08.2007 року у розмірі 271892,43 грн. на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (т. 1, а.с. 9).

Даний судовий наказ звернуто до примусового виконання.

20.11.2013 року державним виконавцем ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції відкриті виконавчі провадження з виконання вказаного судового наказу №40897942 та №40897819, про що винесено відповідні постанови (т. 1, а.с. 10, зворот).

20.10.2014 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надсилало на адреси відповідачів вимоги про погашення заборгованості по Кредитному договору №1403 pv3-07 від 09.08.2007 року у розмірі 271892,43 грн. чи добровільно звільнити житловий будинок, який є предметом іпотеки. Дані вимоги отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 27.10.2014 року та 02.02.2015 року (т. 1, а.с. 11-12).

Згідно з наданим АТ «Банк «Фінанси та Кредит» розрахунком за вказаним кредитним договором станом на 15.04.2015 року банком визначена заборгованість в загальній сумі 2376814,06 грн., з яких: 23579,20 доларів США (540590,88 грн.) - заборгованість за кредитом; 12695,73 доларів США (291069,93 грн.) - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1545153,25 грн. - пеня (т. 1, а.с. 27-32).

11.02.2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»укладено Договір відступлення прав вимоги №17/4В, за яким Державна іпотечна установа набула всіх прав вимоги за іпотечними договорами, у тому числі по договору ОСОБА_2 . Відомості про здійснення такого відступлення зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується відповідним Витягом (т. 2, а.с. 132-140).

Ухвалою Коломийського міського районного суду від 24.07.2019 року у справі №346/2484/19 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» на Державну іпотечну установу щодо виконання судового наказу, виданого Коломийським міськрайонним судом 11.09.2009 року в справі 2-н-611, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №1403pv3-07 від 09.08.2007 року в загальному розмірі 271892,43 грн. (т. 2, а.с. 161-163).

20.10.2015 року Державною іпотечною установою на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за вищевказаним договором (т. 2, а.с. 182-184).

В розрахунку заборгованості, наданому Державною іпотечною установою станом на 08.10.2021 року, вказано, що заборгованість за Кредитним договором №1403pv3-07 від 09.08.2007 року становить 995844,51 грн. та складається із: 540590,88 грн. сума основного боргу; 291069,93 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 164183,70 грн. 3% річних від простроченої суми боргу (період розрахунку з 15.04.2015 року по 08.10.2021 року) (т. 3, а.с. 212-214).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконували належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка судовим наказом Коломийського міськрайонного суду від 11.09.2009 року стягнута в солідарному порядку з відповідачів (як позичальника та майнового поручителя) на користь банку. Разом з тим ні доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, ні виконання вказаного судового наказу відповідачі суду не надали, як і не подали будь-яких доказів на спростування наданого банком розрахунку заборгованості. Однак звернувшись до суду із заявою про винесення судового наказу про стягнення боргу, ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» реалізувало своє право на дострокове повернення заборгованості. Тому за рахунок предмета іпотеки підлягає погашенню заборгованість за кредитом, відсотками та пенею, нарахована за період до 31.08.2009 року. Отже, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають заловоленню шляхом зазначення в резолютивній частині рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки вищевказаний житловий будинок в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №1403pv3-07 від 09.08.2007 року, яка станом на 31.08.2009 року становить 271892,43 грн. (по сплаті кредиту 24628,38 доларів США (1 долар США по курсу НБУ станом на 31.08.2009 року становив 7,989 грн.), що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку було еквівалентно 196756,13 грн.; відсотків 2836,95 доларів США (22664,39 грн.); пені 52471,91 грн.), шляхом проведення прилюдних торгів. А враховуючи, що умовами договору іпотеки передбачено домовленість сторін щодо загальної вартості предмета іпотеки в сумі 90000 доларів США, суд визначив початкову ціну предмета іпотеки в сумі 2632500 грн., що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення суду становить 90000 доларів США. При цьому зазначено, що оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність відсутні підстави для застосування його положень у даній справі.

Однак апеляційний суд не може погодитися зі такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннями вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою). Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Як вбачається копії судового наказу Коломийського міськрайонного суду №2-н-611 від 11.09.2009 року, кредитор ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» реалізував своє право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним. Визначена у названому судовому рішенні сума заборгованості за кредитним договором 271892,43 грн. є преюдиційним фактом у цій справі.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Встановлено також, що під час розгляду справи в суді першої інстанції судом було оглянуто в судовому засіданні матеріалами справи №2-н-611 за заявою ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про видачу судового наказу про стягнення на користь останнього в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором. Загальна сума заборгованості за вказаним договором визначена в розмірі 271892,43 грн. станом на 31.08.2009 року складається із заборгованості: по сплаті кредиту 24628,38 доларів США (1 долар США по курсу станом на 31.08.2009 року становив 7,989 грн.); відсотків 2836,95 доларів США; пені 52471,91 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором (арк. вказаної справи 10, 11, а також т. 4, а.с. 43-46 цієї справи).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, кредитор, звернувшись в 2009 році із заявою про дострокове повернення кредиту (шляхом винесення судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором), на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Судове рішення про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Схожі висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №363/3583/15-ц (провадження №61-784св21), від 14 липня 2021 року у справі №522/866/17 (провадження №61-3705св21), від 21 липня 2021 року у справі №352/969/13-ц (провадження №61-9823св19).

Доказів того, що відповідачі повністю виконали вищевказане судове рішення та погасили заборгованість перед позичальником матеріали справи не містять.

При цьому як зазначено в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №509/1121/18 (провадження №61-18693св21), за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконано чи виконано неналежно, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

За встановлених фактичних обставин справи, що переглядається, відбулося неналежне виконання основного зобов`язання за вимогою кредитора, що доводить дострокове настання обов`язку у позичальника з повернення кредиту повністю та виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

В цій же постанові Верховного Суду зазначено, що за правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Водночас початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 року у справі №715/1402/19 (провадження №61-11830св20)).

Отже, початком перебігу є день, коли банк довідався або міг довідатися про порушення свого права - невиконання позичальником основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

Верховний Суд у постанові від 19.05.2021 року у справі №756/2298/18 (провадження №61-3976св21) зазначив, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У вказаній справі Верховний Суд врахував, що згідно із встановленими обставинами справи банк скористався своїм правом на зміну умов щодо строків повернення кредиту, де на забезпечення передано в іпотеку спірне нерухоме майно, шляхом пред`явлення відповідних вимог, а тому строки повернення кредиту є такими, що настали у 2008 році, тоді як з позовом банк звернувся до суду лише у березні 2018 року, тобто зі спливом трирічної позовної давності.

У справі, що розглядається, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» скористався своїм правом на зміну умов щодо строків повернення кредиту за Кредитним договором №1403pv3-07 від 09.08.2007 року, де на забезпечення передано в іпотеку спірне нерухоме майно, шляхом пред`явлення заяви про видачу судового наказу, на підставі якої 11.09.2009 року видано судовий наказ (т. 1, а.с. 9), а тому строки повернення кредиту є такими, що настали у 2009 році, тоді як з позовом банк звернувся до суду лише у березні 2015 року, тобто зі спливом трирічної позовної давності.

Відповідачі неодноразово заявляли про застосування позовної давності у цьому спорі, зокрема, усно, що вказано в рішенні суду від 18.09.2015 року (т. 1, а.с. 113), а також письмово в апеляційній скарзі на вказане рішення суду (т. 1, а.с. 126), та у касаційній скарзі (т. 1, а.с. 203-205).

Натомість позивач ні під час попереднього розгляду справи, ні в суді першої, ні вищих інстанцій не повідомляв про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, не доводив їх відповідними доказами, а також не обґрунтовував об`єктивну неможливість звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки раніше.

Відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи наведене, те, що місцевий суд не встановив, а позивач не навів наявність будь-яких розумних та поважних причин пропущення позовної давності, позовна давність у цьому спорі підлягає застосуванню.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, з відповідачів в користь позивача необхідно стягнути по 200 (двісті) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Оскільки, звернувшись із позовом, банк сплатив судовий збір за подання позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки частково, з Державної іпотечної установи в дохід держави слід стягнути недоплачений судовий збір за подання позову в сумі 2231 грн. 73 коп.

Також зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в сумі 4079 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Атаманюка Володимира Михайловича задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 травня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотекита судових витрат скасувати, ухвалити нове судове рішення в цій частині.

В задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з Державної іпотечної установи (, адреса: вул. Л. Українки, 34, м. Київ, 01133) в дохід держави недоплачений судовий збір за подання позову в сумі 2231 (дві тисячі двісті тридцять одну) грн. 73 коп.

Стягнути з Державної іпотечної установи (, адреса: бульвар Л. Українки, 34, м. Київ, 01133) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в сумі 4079 (чотири тисячі сімдесят дев`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 17 листопада 2022 року.