Провадження №2/523/4285/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2022 р.Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, в залі суду №16, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа: Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради про зняття арешту, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом та просить суд скасувати арешт, який був накладений постановами слідчого СВ ПМ ДПА України в Одеській області Повалко В.В. від 16.07.2010 року на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом виключення з усіх діючих державних Реєстрів відомостей про обтяження вищевказаного нерухомого майна.

В обґрунтування вимог посилається на те, що квартира АДРЕСА_2 належить позивачці та іншим співвласникам на праві спільної часткової власності та становить: ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 21.12.2007 року- 1/2 частки; ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі -продажу №4713 від 27.11.2001 року ј частки; ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору купівлі продажу №4713 від 27.11.2001 року ј частки. Позивачці стало відомо про те, що на належну їй квартиру було накладено арешт, а саме постановами слідчого СВ ПМ ДПА України в Одеській області Повалко В.В. від 16.07.2010 року в межах кримінальної справи №24, порушеної відносно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ст.ст.27 ч.5, 212 ч.3 КК України. Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 12.04.2011 року, у кримінальній справі №1-140/11, ОСОБА_4 визнаний винним та засуджений за ст.ст.27 ч.5, 212 ч.З КК України до п`яти років позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в організаціях незалежно від форм власності, а також займатися підприємницькою діяльністю строком на три роки, без конфіскації майна. Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на два роки. Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_4 , Суворовський районний суд м.Одеси не вирішив питання щодо долі нерухомого майна, на яке постановами слідчого від 16.07.2010 року накладено арешт. Засуджений ОСОБА_4 також не був власником спірної квартири, тобто вона не могла бути піддана конфіскації за вироком. Позивачка не була учасником вищезазначеної кримінальної справи. Арешт на майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлював у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 41).

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.43), причини неявки не повідомляли, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позов не надходило.

Рішення ухвалено за відсутності учасників справи.

Так судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 27.11.2001 року, реєстровий №1-3505 та договору дарування від 21.12.2007 року, реєстровий №1-350, посвідчених державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В., власниками квартира АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 - 1/2 частки; ОСОБА_2 ј частки; ОСОБА_3 ј частки (а.с.7-10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №1344 від 19.07.2021 року, зроблений Доброславським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №366 від 11.02.2022 року, зроблений Доброславським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.23).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на квартиру АДРЕСА_2 накладено арешт на підставі постанов слідчого СВ ПМ ДПА України в Одеській області Повалко В.В. від 16.07.2010 року в межах кримінальної справи №24, порушеної відносно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ст.ст.27 ч.5,212 ч.3 КК України (а.с.11-12).

Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 12.04.2011 року, у кримінальній справі №1-140/11, ОСОБА_4 визнаний винним та засуджений за ст.ст.27 ч.5, 212 ч.З КК України до п`яти років позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в організаціях незалежно від форм власності, а також займатися підприємницькою діяльністю строком на три роки, без конфіскації майна. Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на два роки (а.с.15-20).

Згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України).

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Відповідно до статті 126 КПК України (в редакції 1960 року), чинного на час накладення арешту на майно позивачки, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Під час розгляду справи суд керується тим, що арешт на майно позивачів було накладено під час дії КПК України, в редакції 1960 року, за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.

Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після оголошення вироку по кримінальній справи КПК України 1960 року не встановлював.

Кримінальна справа, в межах якої на майно позивачів накладено арешт, розглянута, про що свідчить Вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 12.04.2011 року. Власники квартири не приймали участі у розгляді вказаної справи та квартира на яку накладено арешт, також не має жодного відношення до осіб, які приймали участь у розгляді вказаної справи.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачка в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 95,30, 263-265, 354,355 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (ЄДРПОУ 44069166, місцезнаходження за адресою: вул.Семінарська, буд.5, м.Одеса), третя особа: Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради (ЄДРПОУ 26302537, місцезнаходження за адресою: вул. Черняховського, буд.6, м.Одеса) про зняття арешту задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , який зареєстровано: 30.07.2010р. 13:56:12 за № 10092385 реєстратором: Одеська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про накладення арешту , Б/Н, 16.07.2010 року, СВ ПМ ДПА України в Одеській області Повалко В.В.

Зняти тимчасове застереження з квартири АДРЕСА_2 , яке зареєстровано: 19.07.2010р. 17:26:26 за № 10050402 реєстратором: Одеська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про накладення арешту , Б/Н, 16.07.2010 року, СВ ПМ ДПА України в Одеській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.11.2022 року.

Суддя: