Постанова

Іменем України

23 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 359/1255/22

провадження № 61-9987св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Мануфактурний двір»,

відповідач - акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Теплюк Галина Михайлівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мануфактурний двір» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 липня

2022 року у складі судді Борця Є. О. та постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Желепи О. В.,

Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Мануфактурний двір» (далі - ТОВ «Мануфактурний двір») до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), треті особи:

ОСОБА_1 , приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Теплюк Г. М., про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на будівлі швейної фабрики та земельну ділянку, а також припинення права власності на ці об`єкти нерухомого майна.

Позовну заяву мотивовано тим, що 09 жовтня 2006 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-банк», та

ОСОБА_1 уклали договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк зобов`язався надавати грошові кошти окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту у розмірі

277 000 доларів США, а позичальник зобов`язався щомісячно до 08 жовтня 2016 року повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування коштами у розмірі 12,25% річних.

Крім того, 08 травня 2007 року ті ж самі сторони уклали договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк зобов`язався надавати грошові кошти окремими частинами (траншами) у межах максимального ліміту в розмірі 237 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно до 07 травня 2017 року повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування коштами у розмірі 13% річних.

Також 11 лютого 2008 року АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк зобов`язався надавати грошові кошти окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту в розмірі 334 300 доларів США,

а позичальник зобов`язався щомісячно до 10 лютого 2018 року повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування коштами

в розмірі 13,5% річних.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитних договорів, 09 жовтня 2006 року, 08 травня 2007 року та 11 лютого 2008 року АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та

ТОВ «Мануфактурний двір» уклали іпотечні договори, предметами яких є належні позивачу будівлі швейної фабрики та земельна ділянка площею 1,3893, кадастровий номер :01:013:0008, що розташовані на

АДРЕСА_1 .

Зазначав, що 03 червня 2021 року приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Теплюк Г. М. прийняла рішення, індексні номери 58535243 та 58532157, про проведення державної реєстрації права власності на предмети іпотеки за АТ «Альфа-Банк».

Позивач не погоджується із вказаними рішеннями приватного нотаріуса, оскільки вважає, що в змісті іпотечних договорів, укладених між ним та банком, відсутні іпотечні застереження, на підставі яких банк міг звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, позивач не уклав з АТ «Альфа-Банк» договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

На думку позивача, вказані обставини свідчать про відсутність підстав для державної реєстрації за АТ «Альфа-Банк» права власності на спірні будівлі швейної фабрики та земельну ділянку. Крім того, зазначив, що за вказаних обставин рішенням Господарського суду Київської області від 17 червня

2020 року було скасовано попередню державну реєстрацію за відповідачем права власності на вказані об`єкти нерухомого майна.

Посилаючись на викладене, ТОВ «Мануфактурний двір» просило суд скасувати рішення приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Теплюк Г. М. №58535243 та №58532157 від 03 червня 2021 року, а також припинити право власності АТ «Альфа-Банк» на будівлі швейної фабрики та земельну ділянку, які є предметом іпотеки.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року, у задоволенні позову

ТОВ «Мануфактурний двір» відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що банк надав приватному нотаріусу як державному реєстратору усі необхідні документи для проведення державної реєстрації на предмет іпотеки, в тому числі договори іпотеки, які містять застереження щодо можливості позасудового врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності, а також докази направлення іпотекодавцю вимог про усунення порушень, а тому у державного реєстратора не було підстав для відмови у вчиненні реєстраційних дій.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ТОВ «Мануфактурний двір» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що у іпотечних договорах відсутні застереження щодо можливості позасудового врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності. Такі обставини встановлені також рішенням Господарського суду Київської області від 17 червня 2020 року (справа № 910/11241/19), яким було скасовано попередню державну реєстрацію права власності на вказані об`єкти нерухомого майна за відповідачем, що відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не потребує доказуванню. Зазначає, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договорів іпотеки, не передбачала такої підстави для позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки як іпотечне застереження. Таке могло бути реалізоване шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем здійснена з порушенням вимог чинного законодавства.

Відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2022 року від АТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому банк посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень. Зазначає, що договори іпотеки містять застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно у позасудовому порядку. Таке застереження прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі

№ 199/8324/19.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 16 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 жовтня 2006 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є

АТ «Альфа-банк», та ОСОБА_1 уклали договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк зобов`язався надавати грошові кошти окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту у розмірі 277 000 доларів США, а позичальник зобов`язався щомісячно до 08 жовтня 2016 року повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування коштами у розмірі 12,25% річних.

Крім того, 08 травня 2007 року ті ж самі сторони уклали договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк зобов`язався надавати грошові кошти окремими частинами (траншами) у межах максимального ліміту в розмірі 237 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно до 07 травня 2017 року повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування коштами у розмірі 13% річних.

Також 11 лютого 2008 року АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк зобов`язався надавати грошові кошти окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту в розмірі 334 300 доларів США,

а позичальник зобов`язався щомісячно до 10 лютого 2018 року повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування коштами

в розмірі 13,5% річних.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитних договорів, 09 жовтня 2006 року, 08 травня 2007 року та 11 лютого 2008 року АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та

ТОВ «Мануфактурний двір» уклали іпотечні договори, предметами яких є належні позивачу будівлі швейної фабрики та земельна ділянка площею 1,3893, кадастровий номер :01:013:0008, що розташовані на

АДРЕСА_1 .

У пунктах 4.1, 4.5 іпотечних договорів передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем та/або позичальником зобов`язань за основним зобов`язанням іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

03 червня 2021 року приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Теплюк Г. М. прийняла рішення, індексні номери 58535243 та 58532157, про проведення державної реєстрації права власності на предмети іпотеки за АТ «Альфа-Банк».

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 зазначеного Закону).

У частині першій статті 12 Закону Українивказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частинах першій, третій статті 33 цього Законупередбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12цього Закону.

Згідно з положеннями частин першої - третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договорів іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38цього Закону.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договорів іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

У позовній заяві ТОВ «Мануфактурний двір» посилалося на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя між ним та іпотекодержателем не укладався, а іпотечний договір не містить відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому вважав рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно незаконним.

Однак, у пунктах 4.1, 4.5 іпотечних договорів передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем та/або позичальником зобов`язань за основним зобов`язанням іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а. с. 14-17, 23-27, 38-41, т. 1).

Зазначені вище пункти іпотечного договору містять відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням.

На підставі іпотечного договору, яке містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, 03 червня 2021 року приватним нотаріусом як державним реєстратором прийнято оскаржувані рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно (предмети іпотеки) за АТ «Альфа-Банк».

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19.

Отже, посилання у касаційній скарзі на те, що іпотечні договори не містять застереження щодо можливості позасудового врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності є помилковими.

Посилання позивача на встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 17 червня 2020 року (справа № 910/11241/19) обставини щодо відсутності у договорах іпотеки відповідних застережень слід відхилити з огляду на таке.

Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Таким чином, висновок суду господарської юрисдикції про відсутність у договорах іпотеки відповідного застереження є правовою оцінкою, яка не має преюдиційного значення. Відповідно до частини сьомої статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Аргументи касаційної скарги про те, що за змістом статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договорів іпотеки позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснювалося на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а не на підставі відповідного застереження, є помилковими, оскільки саме по собі застереження у договорі і є відповідним договором про задоволення вимог іпотекодержателя у розумінні положення статті 36 Закону України «Про іпотеку», а тому укладення окремого договору чинним законодавством не вимагається. Зазначене мало б місце лише у разі відсутності застереження у договорі іпотеки про можливість реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Щодо скасування рішення державного реєстратора

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Вказаний висновок висловлено постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження

№ 14-22цс19).

Судами установлено, що для реєстрації права власності на підставі договорів іпотеки АТ «Альфа-Банк» були надані самі договори, пункти 4.1, 4.5 яких містять застереження щодо можливості передачі іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки у позасудовому порядку, копії письмових вимог від 21 серпня 2020 року та від 09 жовтня 2021 року про усунення порушень основного зобов`язання, відправлених на ім`я іпотекодержателя та боржника та неотримання листів у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Установивши, що відповідач надав усі необхідні документи, передбачені пунктом 61 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Теплюк Г. М.

від 03 червня 2021 року за індексними номерами 58535243 та 58532157 та припинення права власності АТ «Альфа-Банк» на будівлі швейної фабрики та земельну ділянку, які є предметом іпотеки.

Колегія суддів враховує, що можливість оскарження рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на майно передбачена як частиною четвертою статті 37 Закону України «Про іпотеку», так і частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації та звернення позивача із цим позовом).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це підтверджено матеріалами справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мануфактурний двір»залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 липня

2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня

2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович