Провадження № 2/756/1588/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер», третя особа: ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений,

УСТАНОВИВ:

До Оболонського районного суду м. Києва Маслігон О.С. звернувся із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений.

Позов мотивував тим, що у жовтні 2020 року йому стало відомо про існування боргових вимог від представників відповідача щодо договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що начебто був укладений між позивачем та відповідачем. Після звернення із письмовою заявою до відповідача з метою отримання інформації щодо підстав виникнення боргових зобов`язань, отримав підтвердження від відповідача про наявність боргової вимоги до позивача. Позивач зазначає, що договір із відповідачем не укладав, грошові кошти не отримував. За таких обставин, просив суд визнати боргові вимоги відповідача до нього щодо сплати заборгованості за договором із надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту незаконними; визнати відсутність боргових зобов`язань у ОСОБА_1 перед відповідачем; визнати відсутність фінансової заборгованості у ОСОБА_1 перед відповідачем.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» всі документи, що послугували укладенню між сторонами Договору про надання коштів у позику, а також, документи, що підтверджують перерахування грошових коштів та їх зарахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» ОСОБА_1 ; інформацію щодо осіб, що використали одноразовий ідентифікатор і ІТС Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» та документальне підтвердження факту використання одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 , документальне підтвердження факту використання одноразового ідентифікатору за допомогою певного обладнання, дані щодо виконання умов Договору про надання коштів у позику. Призначено підготовче судове засідання.

08.12.2021 на адресу суду від представника відповідача на виконання вимог ухвали суду від 18.10.2021 надійшли витребувані документи.

08.12.2021 на адресу суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» - Тихонова О.А. надійшло клопотання про витребування доказів у справі та відкладення підготовчого засідання, а саме, про витребування у АТ «Альфа-Банк» наступних відомостей: чи відкривався банківський рахунок на ім`я ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; чи видавалася ОСОБА_1 банківська платіжна картка № НОМЕР_3 , і якщо видавалася, надати повний номер картки; чи зараховувалися на банківський рахунок ОСОБА_1 позики в сумі 500 (п`ятсот) грн. (перерахування 12.06.2020р. на картку № НОМЕР_3 ) та у сумі 2200,00 грн. (перерахування 21.07.2020 на карту № НОМЕР_3 ). Якщо зараховувалися, то надати відомості щодо дати, часу та призначення відповідних зарахувань. В обґрунтування клопотання представник позивача посилається на те, що для підтвердження отримання позивачем позики необхідно переконатися в тому, що вказана платіжна картка належить саме позивачу, однак товариство самостійно отримати таку інформацію не може, оскільки вказана інформація є банківською таємницею. Відтак, з метою всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, просить витребувати вказану інформацію. Крім того, представник відповідача повідомив, що відповідно до договору відступлення права вимоги від 05.03.2021 року №1Д право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики від 21.07.2020 №51296 було відступлено ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Ухвалою суду від 08.12.2021 клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» - Тихонова О.А. про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений задоволено та витребувано у АТ «Альфа-Банк» (, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) наступні відомості: чи відкривався банківський рахунок на ім`я ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; чи видавалася ОСОБА_1 банківська платіжна картка № НОМЕР_3 , і якщо видавалася, надати повний номер картки; чи зараховувалися на банківський рахунок ОСОБА_1 позики в сумі 500,00грн. (перерахування 12.06.2020р. на картку № НОМЕР_3 ) та в сумі 2200,00 грн. (перерахування 21.07.2020 на карту № НОМЕР_3 ). Якщо зараховувалися, то надати відомості щодо дати, часу та призначення відповідних зарахувань. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

20.01.2022 на адресу суду від АТ «Альфа-Банк» на виконання вимог ухвали суду від 08.12.2021 надійшли витребувані документи.

26.01.2022 до суду від представника відповідача надійшла заява з доданими до неї документами.

Ухвалою суду від 08.08.2022 підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер», третя особа: ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 06.10.2022.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся, разом з позовною заявою, позивачем було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся.

Третя особа уповноваженого представника у судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

12.06.2020 ОСОБА_1 (далі - позивальник, позивач) звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» (далі - відповідач, позикодавець) із заявкою на отримання кредиту. Позикодавець надав позичальнику пропозицію укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (оферта) в електронній формі шляхом розміщення його у мережі Інтернет на сайті Позикодавця.

Для отримання фінансових послуг позивач пройшов процедуру реєстрації на сайті Позикодавця, заповнив заяву (форму) на отримання фінансового кредиту, зазначивши персональні дані та бажані параметри кредиту. На підставі наданої позичальником інформації, 12.06.2020 був сформований акцепт, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. Строк на який надається позика складає 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме з 12.06.2020 по 10.07.2020 включно.

Як убачається з пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 498233 сторони дійшли згоди, що загальний розмір позики 500,00 грн. Строк на який надається позика складає 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме з 12.06.2020 по 10.07.2020 включно.

Пунктом 1.4 визначено, що проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину, та встановлюються в розмірі 1,90 % від суми позики в день, що на рік становить (реальна річна процентна ставка встановить) 693,5 % від суми позики. Тип процентної ставки - фіксована.

21.07.2020 позивач звернувся до відповідача із заявкою на отримання кредиту. Позикодавець надав позичальнику пропозицію укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (оферта) в електронній формі шляхом розміщення його у мережі Інтернет на сайті Позикодавця.

Для отримання фінансових послуг позивач пройшов процедуру реєстрації на сайті Позикодавця, заповнив заяву (форму) на отримання фінансового кредиту, зазначивши персональні дані та бажані параметри кредиту. На підставі наданої позичальником інформації, 21.07.2020 був сформований акцепт, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 2200,00 грн. Строк на який надається позика складає 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме з 21.07.2020 по 18.08.2020 включно.

Як убачається з пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 512196 сторони дійшли згоди, що загальний розмір позики 2200,00 грн. Строк на який надається позика складає 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме з 21.07.2020 по 18.08.2020 включно.

Пунктом 1.4 визначено, що проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину, та встановлюються в розмірі 1,90 % від суми позики в день, що на рік становить (реальна річна процентна ставка встановить) 693,5 % від суми позики. Тип процентної ставки - фіксована.

Згідно п.1.7 позика надається позичальнику за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем у мережі Інтернет на веб-сайті позикодавця.

Відповідно до пункту 2.1 позикодавець надає позичальникові позику у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки позичальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання договору.

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

12.06.2020 та 21.07.2020 позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора Н2825 та Н3235 було підписано вказані акцепти, тобто здійснено дії, спрямовані на укладення договорів про надання кредиту і настання юридичних прав та обов`язків, заповнивши заявки на сайті позикодавця добровільно та з розумінням настання прав та обов`язків, передбачених договором.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Після акцептування оферти позикодавця позичальник отримав підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного договору шляхом збереження примірника такого договору в особистому кабінеті, оскільки згідно з технологією його укладення, договір та усі супутні документи зберігаються на особистій сторінці позичальника на сайті позикодавця.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Таким чином Позичальник надав свою відповідь про прийняття (акцепт) пропозиції позикодавця укласти електронний договір, шляхом заповнення заявки-приєднання про прийняття такої пропозиції в електронній формі.

Пунктом 15 акцептів, підписанням цих акцептів позичальник підтверджує, що пропозиція укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Оферта), підписана Позикодавцем у порядку ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», та цей Акцепт підписаний позичальником у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», разом складають єдиний електронний документ - електронний Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщується в Особистому кабінеті позичальника на веб-сайті позикодавця. Цей електронний договір, укладений та підписаний вказаним способом, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі згідно ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». До того ж, позичальник підтвердив, що до підписання цього договору ознайомився з усіма наявними та можливими схемами та умовами, на яких позикодавець здійснює кредитування, загальною сукупною вартістю позики/кредиту та всіх витрат, пов`язаних з отриманням позики у позикодавця, та свідомо обрав умови отримання позики, викладені в цьому договорі.

12.06.2020 та 21.07.2020 на виконання умов договорів позикодавцем було здійснено безготівковий переказ грошових коштів у розмірі 500,00 грн. та 2200,00 грн на рахунок банківської платіжної картки позичальника, вказану ним під час ідентифікації, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 08.12.2021 та листом АТ «Альфа-Банк» від 31.12.2021 вих.37356/БТ-32б/б (а.с.58, 90)

Крім того, як убачається із наданої відповідачем довідки (а.с.70), у рахунок погашення заборгованості за договором №498233 від 12.06.2020 відповідачем отримано повну оплату позивачем заборгованості у розмірі 500,00 грн, відтак, за даним договором заборгованість відсутня.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Як зазначалося вище, позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтвердив свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору.

Доводи позивача, на те, що договір ним не підписувався не заслуговують на увагу, оскільки укладення договору відбувалось відповідно до вимог Законів України «Про електронній документи та електронний документообіг» та «Про електронну комерцію» шляхом використання одноразового ідентифікатора електронного підпису.

Також, слід зазначити, що вказані договори позики містить персональні дані позивача, зокрема його ПІБ, номер картки платника податків, паспортні дані, адресу місця проживання, які відповідають відомостям, які містяться в позовній заяві самого позивача та доданих до неї документів.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного.

Отже, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 року № 906/355/19.

Окрім того, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п.7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Зокрема, при вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч.1 ст.215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (ст..ст.536,638,1056-1 ЦК України).

Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту відповідача перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договорів та укладено договори про надання споживчого кредиту, а відповідачем не обмежувалося право позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг, а також права позивача, як споживача щодо можливості ознайомитись з умовами кредитного договору.

За такого, доводи позивача, що вказані договори є такими, що не є укладеним є безпідставними.

За таких обставин, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронні договори, укладені між сторонами, які відповідають умовам щодо письмової форми, - є неукладеним. У межах заявлених позовних вимог не встановлено порушень прав позичальника укладенням договорів на зазначених в них умовах. Всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від власної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитними договорами зобов`язань.

Посилання позивача у своїй позовній заяві на судову практику Верховного Суду є безпідставними, оскільки фактичні обставини, у наведені у зазначених позивачем справах, та у справі, яка розглядається, є різними, що виключає подібність спірних правовідносин.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначений процесуальний обов`язок кореспондується і з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З аналізу зазначених положень, вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Суд вважає, що заявлені вимоги позивача недоведені та не підтверджені належними доказами.

Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, а тому суд вважає позов недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім при подачі позову судовий збір, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» (м. Київ, просп. Степана Бандери, 8, корп. 6, ) третя особа: ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (м.Київ, вул.Авіаконструктора І.Сікорського, 8, ) про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Ткач