П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022року м. Київ

Справа № 757/17540/20-ц

Провадження: № 22-ц/824/5033/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ільєвої Т.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2018 році йому стало відомо, що на його банківські рахунки накладено арешт державним виконавцем на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, який в подальшому судом був визнаним таким, що не підлягає виконанню. Накладення арешту на пенсійний та заробітний рахунки позбавило його, позивача, джерел існування, у зв`язку з чи він змушений був кредитуватись у знайомих громадян, беручи грошові кошти під відсотки, а саме 10 % в місяць. За 25 місяців повного блокування коштів, його втрати склали 250 % заблокованої суми, а саме 34 606,63 грн. Окрім того, накладення арешту на його грошові кошти потягло завдало йому моральної шкоди, яка виявилась в душевних стражданнях від неможливості забезпечити свої життєві потреби, приниженні його честі, гідності, репутації, втрати довіри до нього інших громадян. За таких підстав просив суд стягнути з відповідача на свою користь 34 606,63 грн матеріальної шкоди, 135 000 грн моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що без виконавчого напису, який в подальшому визнано незаконним, винесення державним виконавцем постанови про блокування банківських рахунків було б неможливим. Отже, виконавчий напис є правовою підставою для вчинення всіх виконавчих дій, тобто, перебуває у причинно-наслідковому зв`язком між протиправною поведінкою нотаріуса та шкодою, що настала. Вина нотаріуса в заподіянні шкоди встановлена рішенням Оболонського районного суду м. Києва.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, а тому в іншій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 19 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ЗАТ "АКПІБ", правонаступником якого є ПАТ "АКПІБ", укладено договір про іпотечний кредит №V-49/07, за умовами якого банком надано позивачеві кредит у сумі 500 000 грн на строк до 18 листопада 2009 року.

ОСОБА_1 неналежно виконував взяті на себе за договором про іпотечний кредит від 19 листопада 2007 року №V-49/07 зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у строки, встановлені договором.

17 грудня 2012 року за договором цесії ПАТ "АКПІБ" відступило ТОВ "Кредитні ініціативи" право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит від 19 листопада 2007 року №V-49/07.

З огляду на прострочення позичальником строків сплати кредиту, процентів за користування ним, ТОВ "Кредитні ініціативи" 22 травня 2016 року звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису.

Цього ж дня приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10766, яким запропонував стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість за договором про іпотечний кредит від 19 листопада 2007 року №V-49/07 за період з 01 вересня 2015 року по 23 березня 2016 року у сумі 1205976,72 грн, у тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 500000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 705976,72 грн.

06.07.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

12.04.2018 року в межах примусового виконання рішення суду державним виконавцем накладено арешт на кошти боржника.

20 грудня 2019 року рішенням Оболонського районного суд м. Києва у цивільній справі № 756/11610/18 виконавчий напис, вчинений 22 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі під № 10766, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив із того, що указана ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість ОСОБА_1 не була безспірною, що унеможливлювало вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди, розміру відповідної шкоди, неправомірності дій відповідача, причинного зв`язку між діями особи та наслідками, згідно положень ст. 1166 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів завдання йому відповідачем матеріальної шкоди у заявленому ним розмірі, причинно-наслідкового зв`язку між вчиненням виконавчого напису та завданням шкоди, згідно вимог статті 1166 ЦК України.

Також колегія суддів відмічає, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Правила вчинення нотаріальних дій встановлені Законом та Інструкцією.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування у боржника майна.

Отже, вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

У постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18, від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 зазначено, що справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

При цьому, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем.

Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису у справах, які випливають з кредитних відносин стягувач повинен надати нотаріусу: оригінал кредитного договору; засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Ураховуючи наведене, приватний нотаріус Чуловський В.А. при вчинені виконавчого напису виходив із документів, які були надані стягувачем ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до статті 27 Закону у редакції на час вчинення нотаріальної дії, шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі.

Нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що вчинення виконавчого напису на підставі документів, які були наданні стягувачем, не може бути підставою для відшкодування нотаріусом шкоди у разі визнання вчиненого ним виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відсутні в матеріалах справи і будь-які докази на підтвердження вчинення нотаріусом службового недбальства.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура