Номер провадження: 22-ц/813/4239/22
Справа № 522/3071/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/3071/19

Номер провадження: 22-ц/813/4239/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач - заступник прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Одеської міської ради,

- відповідачі 1) Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, 2) Державна архітектурна інспекція України, 3) Єпіфанова Дар`я Михайлівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державної архітектурної інспекції України, ОСОБА_1 про поновлення строку, скасування реєстрації декларацій, визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва, за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Домусчі Л.В. о 10 годині 25 хвилині 24 червня 2021 року, повний текст рішення складений 05 липня,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року заступник прокурора Одеської області (далі Прокурор) в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) поновити строк на звернення до суду із даним позовом; 2) скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстровану Інспекцією ДАБК в Одеській області 17.04.2014 за №ОД 47; 3) скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану Департаментом ДАБІ в Одеській області від 30.03.2015 за №ОД69; 4) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Антоненко О.С. № 20631546 від 10.04.2015 року; 5) визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 10.04.2015 року, видане державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Антоненко О.С..

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що прокуратурою області встановлено, що 17.04.2014 року ОСОБА_1 подала до Інспекції ДАБК в Одеській області декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлової будівлі за адресою - АДРЕСА_1 , яку Інспекцією зареєстровано за № ОД 47. У подальшому, 30.03.2015 року ОСОБА_1 подала до Департаменту ДАБІ в Одеській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації вказаної нежитлової будівлі, що зареєстрована за №ОД69.

Вивченням вказаних декларацій встановлено, що ОСОБА_1 , з посиланням на ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначено, що для проведення робіт з реконструкції вищевказаного об`єкта нерухомості наявність права власності чи користування земельною ділянкою не потребується, оскільки роботи з реконструкції об`єкта проводились без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані.

Відповідно до виданого Виконкомом Одеської міської ради свідоцтва на право власності від 11.10.2012 року № САЕ 799753, за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення літ. А, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 88,2 кв. м., основною площею - 73,6 кв. м.. Згідно із технічним паспортом, виготовленим станом на 10.02.2012 року КП «ОМБТІ та РОН», площа зареєстрованих за ОСОБА_1 приміщень першого поверху за вказаною адресою складала - 64 кв. м.. Відповідно до технічного паспорту від 31.03.2015 року, виготовленого ТОВ «БТІ «Україна», тобто після проведення реконструкції, загальна площа стала складати - 167,5 кв. м., а площа першого поверху - 79,6 кв. м..

Прокурор посилається на те, що загальна площа першого поверху після реконструкції збільшилась на - 15,6 кв. м., що свідчить про зміну геометричних розмірів фундаменту спірного об`єкта нерухомості в ході реконструкції, та відповідно внесення замовником завідомо недостовірних даних щодо підстав використання земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт будівництва із зазначенням, що будівельні роботи проведені без змін геометричних розмірів фундаменту у плані, що спростовується вищевказаними документами. Аналогічні недостовірні дані внесені замовником будівництва у декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 69. Відповідно до листа управління Держземагенства у м. Одесі від 09.04.2015 року №10-1505-0.15-3022/2-15 право власності чи користування на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 не реєструвалось. Аналогічна інформація міститься в листі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 14.04.2015 року №01-19/1303-09-02. Таким чином, збільшення геометричних розмірів фундаменту реконструйованої будівлі проведено за рахунок земельної ділянки, яка у власність чи користування ОСОБА_1 не передавалась.

Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради 22.08.2013 року за №310 (01-07/336) ОСОБА_1 надано містобудівні умови та обмеження забудови вищевказаної земельної ділянки. Містобудівними умовами погоджено та висвітлено позицію органів місцевого самоврядування щодо проведення реконструкції одно-двоповерхової будівлі, в існуючих габаритах, без розширення, з внутрішнім переплануванням та реконструкцією існуючого фасадного вхідного вузла для розміщення офісних приміщень. Зокрема, відповідно до виданих ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень площа першого поверху до реконструкції складала - 64 кв. м., після реконструкції мала складати - 64,14 кв. м., тобто без змін геометричних розмірів. Загальна площа об`єкту після реконструкції мала складати - 86,87 кв. м..

У декларації про початок виконання будівельних робіт замовницею вказано, що площа забудованого об`єкта становитиме - 185 кв. м., а в пункті 12 декларації про готовність об`єкта до експлуатації зазначено, що загальна площа збудованого об`єкта становить - 167,5 кв. м.. Відповідно до виготовленого ТОВ «БТІ «Україна» технічного паспорту від 31.03.2015 року, загальна площа збудованого об`єкта після реконструкції збільшилась та стала складати - 167,5 кв. м., а площа першого поверху - 79,6 кв. м..

Документацію, за якою проводились роботи із будівництва спірного об`єкта, не можна вважати проектною документацією, розробленою та затвердженою у встановленому законом порядку, оскільки вона не відповідає містобудівним умовам та обмеженням забудови земельної ділянки, які є вихідними даними для проектування та складовою частиною проектної документації.

З огляду на виявлення вказаних порушень інтересів територіальної громади м. Одеси, прокурором 04.06.2015 року до Одеського окружного адміністративного суду в інтересах Одеської міської ради подавався позов до Департаменту ДАБІ в Одеській області та ДАБІ України про скасування реєстрації зазначених декларацій. Проте, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 року у справі №815/3381/15 апеляційну скаргу прокуратури області задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду скасовано, провадження у справі закрито з огляду на непідсудність даної справи адміністративним судам.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 у декларацію про початок виконання будівельних робіт №ОД 47 та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 69 внесені завідомо недостовірні дані щодо підстав використання земельної ділянки, зокрема роботи проведені за земельній ділянці, що не булла відведена для цієї мети та без належно затвердженого проекту, останні підлягають скасуванню у судовому порядку.

На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30.03.2015 року №ОД 69 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомості. Вказана реєстрація проведена на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 10.04.2015 року, на підставі якого державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Антоненко О.С. прийнято рішення № 20631546 від 10.04.2015 року. З огляду на відсутність на момент видачі вищевказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 будь-яких документів, які б підтверджували право власності чи користування земельною ділянкою, на якій останньою збудовано спірний об`єкт самочинного будівництва, вказане свідоцтво підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку, як і прийняте на його підставі рішення щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення, розташовані в АДРЕСА_1 .

З огляду на те, що земельна ділянка, на якій збудований вищевказаний об`єкт будівництва, Одеською міською радою у власність чи користування ОСОБА_1 на законних підставах не передавалась, спірна реєстрація декларації та права власності на вищевказаний об`єкт будівництва порушують інтереси територіальної громади м. Одеси, представником якої є - Одеська міська рада.

Що стосується пропуску строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду, прокурор зазначає про те, що останній звертався із аналогічним позовом 04.06.2015 року до Одеського окружного адміністративного суду, в інтересах Одеської міської ради, до Департаменту ДАБІ в Одеській області та ДАБІ України про скасування реєстрації зазначених декларацій. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 року у справі №815/3381/15 апеляційну скаргу прокуратури області задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду скасовано, провадження у справі закрито з огляду на зміни в процесуальному законодавстві та непідсудність даної справи адміністративним судам. У зв`язку із зазначеним прокурор вважає, що строк на звернення до суду із даним позовом в рамках цивільного судочинства пропущений з поважних підстав та підлягає поновленню (Т. 1, а. с. 2 - 15).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції.

У відзиві на позовну заяву представник Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області просить відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що 17.04.2014 року ОСОБА_1 до Інспекції ДАБК Одеської області була подана декларація про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлової будівлі за адресою - АДРЕСА_1 , яку Інспекцією зареєстровано за №ОД 47. ОСОБА_1 30.03.2015 року була подана до Департаменту ДАБІ в Одеській області декларація про готовність об`єкта до експлуатації вказаної нежитлової будівлі, яка зареєстрована за №ОД 69.

З урахуванням положень чинного законодавства, посилаючись на те, що законодавець покладає саме на замовника відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації, відповідач вважає, що Департамент діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений нормами діючого законодавства та не мав право повернути оскаржувану декларацію про готовність об`єкту до експлуатації (Т. 1, а. с. 83 - 89).

У поясненнях по позовну заяву представник відповідачки ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 11 жовтня 2012 року ОСОБА_1 належала на праві власності адміністративна будівля, що складалася з приміщень літ. «А», які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 88,2 кв. м., основною площею - 73,6 кв. м.. ТОВ «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНИЙ ІНСТИТУТ «ОДЕСАГРОПРОЕКТ» у 2013 році виготовлено робочий проект з реконструкції одно-двоповерхової адміністративної будівлі в існуючих габаритах по АДРЕСА_1 . Відповідно до робочого проекту площа забудови становить - 94 кв. м., етажність два, загальна площа нежитлової будівлі 185 кв. м..

У декларацію про початок виконання будівельних робіт ОСОБА_1 внесені відомості про загальну площу об`єкту відповідно до проектної документації, а саме: - у графі - «Загальна площа будівлі відповідно до проектної документації, кв. метрів - 185», у розділі «основні показники об`єкта будівництва», у графі «відповідно до проектної документації» загальна площа 185 кв. м., категорія складності ІІ. В декларації про початок виконання будівельних робіт у графі «земельна ділянка використовується на підставі» зазначено, що відомості щодо земельної ділянки не зазначаються у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані. ТОВ «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНИЙ ІНСТИТУТ «ОДЕСАГРОПРОЕКТ» у 2014 році виготовлено корегування робочого проекту реконструкції одно-двоповерхової адміністративної будівлі в існуючих габаритах по АДРЕСА_1 . Замовник ОСОБА_1 .. Відповідно до корегування робочого проекту площа забудови становить - 94 кв. м., етажність два, загальна площа нежитлової будівлі 167,5 кв. м..

30.03.2015 ОСОБА_1 до Департаменту ДАБІ в Одеській області була подана декларація про готовність об`єкта до експлуатації вказаної нежитлової будівлі, яка зареєстрована інспекцією ДАБІ в Одеській області за №ОД 69. Аналогічні дані внесені ОСОБА_1 до п. 11-1 декларації про готовність до експлуатації з посиланням на приписи ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В декларацію про готовність об`єкту до експлуатації ОСОБА_1 внесені відомості про загальну площу об`єкту, а саме: - у розділі «техніко-економічні показники об`єкта (з урахуванням результатів технічної інвентаризації)», загальна площа будівлі - 167,5 кв. м., загальна площа за проектом 167,5 кв. м.. У пункті 11.1. Декларації про готовність об`єкту до експлуатації, інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію чи договір про встановлення права земельного сервітуту щодо будівництва об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, не зазначена згідно ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 30.03.2015 року зареєстровано за № ОД 69 декларацію про готовність об`єкту до експлуатації. Відповідно до: - Робочого Проекту реконструкції одно-двоповерхової адміністративної будівлі в існуючих габаритах по АДРЕСА_1 , виконаного «ООЛОЛ Інститут Одесагропроект» станом на 2013 рік; - Коригування робочого проекту реконструкції двоповерхової адміністративної будівлі в існуючих габаритах по АДРЕСА_1 , виконаного «ООО Інститут Одесагропроект» станом на 2014 рік; - технічного паспорту на адміністративну будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 , реєстровий №01, виконаного ТОВ «БТІ України» станом на 07.07.2015 року; - висновку судової будівельно-технічної експертизи №081/2020 від 01.02.2021 року, реконструкція нежитлової будівлі, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 , була проведена без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані.

Представник відповідачки в письмових поясненнях зазначає, що прокурор, порівнявши виготовлений КП «ОМБТІ та РОН» технічний паспорт від 10.02.2012 року, згідно із яким площа приміщень першого поверху складала - 64 кв. м., з виготовленим ТОВ БТІ «Україна» після проведеної реконструкції технічним паспортом від 31.03.2015 року, в якому площа першого поверху після реконструкції складає - 79,6 кв. м., помилково вважає, що зміна площі першого поверху з - 64 кв. м. до - 79,6 кв. м. свідчить про зміну геометричних розмірів та фундаментів спірного реконструйованого об`єкту нерухомості, що замовником внесені завідомо недостовірні данні у декларацію про початок виконання будівельних робіт №ОД 47 від 17.04.2014 року та у декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 69 від 30.03.2015 року, що допущене суттєве відхилення від проектної та дозвільної документації. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №081/2020 від 01.02.2021 року, виходячи з проведеного дослідження документів, наявних в наданих матеріалах цивільної справи, було встановлено що площа забудови будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 , до та після проведення реконструкції не змінилась, та складає 94,0 кв. м., тому експерт прийшов до висновку про те, що реконструкція нежитлової будівлі, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 , була проведена без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані. Відповідач вважає помилковим твердження прокурора про внесення замовником завідомо недостовірних даних у декларацію про початок виконання будівельних робіт №ОД 47 від 17.04.2014 року, декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 69 від 30.03.2015 року, та суттєве відхилення від проектної та дозвільної документації.

Представник ОСОБА_1 посилається також на те, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 30.03.2015 року зареєстровано за № ОД 69 декларацію про готовність об`єкту до експлуатації з дотриманням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Постанови Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року, якою затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

За ОСОБА_1 зареєстровано право власності на одно-двоповерхову адміністративну будівлю, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 , на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Антоненко О.С., індексний номер 20631546 від 10.04.2015 року. 10.04.2015 року ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер: НОМЕР_1 , яке видано Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, відповідно до якого вона є власником одно-двоповерхової адміністративної будівлі, загальною площею - 167,5 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 . Відповідач вважає посилання прокурора про те, що спірний об`єкт є самочинним будівництвом відповідно до ст. 376 ЦК України, ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року №466, пункту 29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та на те, що ОСОБА_1 здійснено самовільний захват земельної ділянки, є неспроможними. Оскарження реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт від 17.04.2014 р. №ОД47 не є тим способом захисту, який призводить до відновлення прав Одеської міської ради, які прокурор вважає порушеними, оскільки реєстрація цієї Декларації як рішення компетентного органу вичерпало свою дію, об`єкт нерухомості прийнятий в експлуатацію шляхом реєстрації іншої декларації - про готовність об`єкта до експлуатації, а ОСОБА_1 набула право власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна. За викладеного, представник відповідачки просить відмовити у задоволенні позову прокурора (Т. 3, а. с. 105 - 117).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державної архітектурної інспекції України, ОСОБА_1 про поновлення строку, скасування реєстрації декларацій, визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що площа забудови будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 , до та після проведення реконструкції не змінилась, та складає 94 кв. м.. Вказане підтверджується висновком експерта про те, що реконструкція нежитлової будівлі, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 , була проведена без змін геометричних розмірів фундаменту.

Висновок експертизи, який ґрунтується на нормах ст. ст. 80, 83, п. 12 Прикінцевих положень Земельного кодексу України, спростовує твердження прокурора та Одеської міськради, що внаслідок проведеної реконструкції, з оформленням за ОСОБА_1 права власності на реконструйовану будівлю, порушується право Одеської міської ради як розпорядника земель комунальної власності в межах м. Одеси, адже площа забудови не змінилася.

За встановлених судом обставин суд першої інстанції дійшов до висновку про безпідставність тверджень прокурора щодо внесення ОСОБА_1 недостовірних даних у Декларацію про початок виконання будівельних робіт та Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а також про недоведеність порушення прав Одеської міської ради у правовідносинах, що виникли у зв`язку із спірною реєстрацією декларацій.

Прокурор не довів, що Одеська міська рада зазнала порушення свого права на розпорядження землями комунальної власності в межах м. Одеси, внаслідок проведеної ОСОБА_1 реконструкції належного їй на праві власності об`єкта нерухомого майна за адресою - АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин строки позовної давності, оскільки вважав позов недоведеним (Т. 3, а. с. 131 - 140).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі Прокурор) в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що 1) судом першої інстанції помилково прийнято до уваги тільки Висновок судової будівельно-технічної експертизи від 01.02.2020 року №081/2020 без оцінки інших доказів і їх сукупності; 2) судом першої інстанції залишено поза увагою те, що загальна площа першого поверху після реконструкції збільшилась на - 15,6 кв. м., що свідчить про зміну геометричних розмірів та фундаментів у плані спірного об`єкта в ході проведення реконструкції Вказане підтверджується співставленням відомостей, які містяться у технічному паспорті від 10.02.2012 року та у технічному паспорті від 31.03.2015 року; 3) земельна ділянка територіальної громади м. Одеси, яка самовільно забудована в результаті реконструкції вищевказаного об`єкта нерухомого майна, із фактичною зміною зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, у власність чи користування ОСОБА_1 на законних підставах не передавалась. Суд безпідставно не прийняв до уваги відповідні відомості, викладені у листі Управління Держземагенства у м. Одесі від 09.04.2015 року №10-1505-0.15-3022/2-15 та листі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 14.04.2015 року № 01-19/1303-09-02; 4) ОСОБА_1 набуто право власності на спірний об`єкт нерухомості із порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, за результатами проведення будівельних робіт на земельній ділянці, яка у власність або користування їй не надавалась, що порушує інтереси держави, в особі територіальної громади м. Одеси (Т. 3, а. с. 145 - 152).

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року було залишено без руху.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.09.2021 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду та багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення правової позиції сторонами у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

4. Мотивувальна частина

4.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню.

4.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно до Свідоцтва про право власності на адміністративну будівлю САЕ 799753 від 11.10.2012 р., виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, адміністративна будівля, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_1 на праві приватної власності, загальна площа будівлі становить 88,2 кв. м.. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, право приватної власності ОСОБА_1 на вказану адміністративну будівлю було зареєстровано 19.10.2012 року (Т. 1, а. с. 39, 40).

Згідно з технічним паспортом від 10.02.2012 року, розробленим КП «ОМБТІ та РОН» на ім`я ОСОБА_1 , загальна площа двоповерхової адміністративної будівлі, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 , становить - 88,2 кв. м.. Площа першого поверху становить 64,0 кв. м. (Т.1, а. с. 41 44).

Містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки №310 від 22.08.2013 року №01-07/336, розміщеної за адресою - АДРЕСА_1 , визначено наміри проведення реконструкції одно-двоповерхової адміністративної будівлі, в існуючих габаритах, без розширення, з внутрішнім переплануванням та реконструкцією існуючого фасадного вхідного вузла для розміщення офісних приміщень. Площа земельної ділянки - у межах одно-двоповерхової адміністративної будівлі, в існуючих габаритах, без розширення, з внутрішнім переплануванням та реконструкцією існуючого фасадного вхідного вузла для розміщення офісних приміщень. Визначено техніко-економічні показники об`єкта будівництва до та після реконструкції, відповідно до яких загальна площа має становити - 86,87 кв. м. (Т. 1, а. с. 27 30).

У робочому проекті реконструкції одно-двоповерхової адміністративної будівлі в існуючих габаритах за адресою - АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНИЙ ІНСТИТУТ «ОДЕСАГРОПРОЕКТ» у 2013 році, зазначено, що площа забудови - 94 кв. м., етажність - два, загальна площа нежитлової будівлі - 185 кв. м. (Т. 2, 79 144).

17.04.2014 року Інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт за адресою - АДРЕСА_1 за №ОД47 (вид будівництва - реконструкція), замовник - ОСОБА_1 , ІІ категорія складності. У вказаній декларації зазначено, що відповідно до проектної документації загальна площа будівлі становить - 185 кв. м. (Т. 1, а. с. 31 33).

ТОВ «ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНИЙ ІНСТИТУТ «ОДЕСАГРОПРОЕКТ» у 2014 році виготовлено коригування робочого проекту реконструкції одно-двоповерхової адміністративної будівлі в існуючих габаритах за адресою - АДРЕСА_1 . Відповідно до коригування робочого проекту встановлено: площа забудови - 94 кв. м., етажність - два, загальна площа нежитлової будівлі - 167,5 кв. м. (Т. 2, а. с. 22 77).

30 березня 2015 року за №ОД69 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція одно-двоповерхової адміністративної будівлі в існуючих габаритах за адресою - АДРЕСА_1 ). Як вбачається з зазначених у вказаній декларації техніко-економічних показників об`єкта, з урахуванням результатів технічної інвентаризації, загальна площа будівлі після реконструкції складає - 167,5 кв. м. (Т. 1, а. с. 34 38).

Згідно з характеристиками адміністративної будівлі, зазначеними у розробленому ТОВ «БТІ України» технічному паспорті від 31.03.2015 р., загальна площа двоповерхової будівлі після проведення реконструкції складає - 167,5 кв. м.. Площа першого поверху становить 79,6 кв. м. (Т. 1, а. с. 22 26, Т. 2, а. с. 145 150).

10.04.2015 року, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30.03.2015 року №ОД69, державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Антоненко О.С. прийнято рішення №20631546 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на адміністративну будівлю, яка розміщена за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 167,5 кв. м.. Видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 10.04.2015 р., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та матеріалами реєстраційної справи №01 (Т. 1, а. с. 66 71, 127 177).

Співставляючи дані розробленого КП «ОМБТІ та РОН» технічного паспорту від 10.02.2012 року (загальна площа двоповерхової адміністративної будівлі становить - 88,2 кв. м.) з розробленим ТОВ «БТІ України» технічним паспортом від 31.03.2015 р. (загальна площа двоповерхової будівлі після проведення реконструкції складає - 167,5 кв. м.), встановлено, що площа забудови (площа першого поверху) зареєстрованої за ОСОБА_1 спірної адміністративної будівлі, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 , внаслідок проведеної реконструкції збільшена з 64,0 кв. м. до 79,6 кв. м. за рахунок зайняття земельної ділянки загального користування, яка належить територіальній громаді м. Одеси.

Між сторонам по справі виникли правовідносини щодо захисту права комунальної власності на землю.

4.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

4.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є поряд з іншим земля й природні ресурси, що є у власності територіальних громад.

Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є у комунальній власності.

Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачені ст. 331 ЦК Кодексу України. Зокрема, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно із частиною третьою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Одночасно за положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з пунктами «а», «б», «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України саме до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території відповідних населених пунктів належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Частинами 1, 2 ст. 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Статтею 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Згідно із п.5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пунктом 34 ст. 26 зазначеного Закону визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах. Також державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Щодо посилання прокурора про поновлення строку на звернення до суду із позовом по даній справі колегія суддів зазначає наступне.

За правилами, передбаченими ст. 257, ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц.

Отже, ймовірний сплив позовної давності не є перешкодою для звернення до суду, відкриття провадження і розгляду справи судом.

Відмовити у позові внаслідок спливу позовної давності суд може лише за наступних умов: - заявлення про це стороною у спорі; - встановлення судом матеріально-правових підстав для задоволення позовної вимоги; - відсутності поважних причин пропуску позовної, наведених позивачем.

У матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності. Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не досліджує обставини щодо можливого пропуску прокурором строку позовної давності.

Щодо вимог прокурора про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Одеській області 17.04.2014 №ОД 47, та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ в Одеській області від 30.03.2015 за №ОД69, колегія суддів зазначає наступне.

Законом, який визначає правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є, зокрема, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

За правилами статті 26 Закону № 3038-VI завершальним етапом будівництва об`єкта містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт.

З огляду на викладене, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків. Разом з тим, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, останні вичерпують свою дію фактом виконання.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 465/1461/16-а, від 01.10.2019 № 826/9967/18, від 05.06.2019 у справі № 815/3172/18, від 23.07.2019 у справі № 826/5607/17, від 09.06.2021 у справі № 826/2123/18, від 18.06.2021 у справі №420/3572/19.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстровану Інспекцією ДАБК в Одеській області 17.04.2014 №ОД 47, та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану Департаментом ДАБІ в Одеській області від 30.03.2015 за №ОД69.

Щодо вимог прокурора про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Антоненко О.С. № 20631546 від 10.04.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає встановленим факт проведення реконструкції спірної адміністративної будівлі за рахунок самовільного зайняття відповідачкою належної територіальній громаді м. Одеси земельної ділянки.

Згідно даних технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 10.02.2012 року площа забудови (площа першого поверху) зареєстрованої за ОСОБА_1 спірної адміністративної будівлі, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 , становила 64,0 кв. м.. Після проведення реконструкції, згідно з розробленим ТОВ «БТІ України» технічним паспортом від 31.03.2015 р., площа забудови (площа першого поверху) збільшилася до 79,6 кв. м. за рахунок зайняття земельної ділянки загального користування, яка належить територіальній громаді м. Одеси.

Таким чином, право власності за ОСОБА_1 було зареєстровано на підставі недостовірних відомостей, внесених останньою у Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації про те, що реконструкція об`єкту проводиться без зміни геометричних розмірів фундаменту будівлі.

За вищевказаних обставин, колегія суддів відхиляє висновки судової будівельно-технічної експертизи від 01.02.2020 р. про те, що площа забудови розташованої по АДРЕСА_1 будівлі до та після проведення реконструкції не змінилась, складає 94 кв. м., реконструкція вказаної нежитлової будівлі була проведена без змін геометричних розмірів фундаменту.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги зазначені у технічному паспорті, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» від 10.02.2012 року відомості і який надавався при первинній реєстрації права власності, про площу забудови (площа першого поверху) у розмірі 64,0 кв. м. і не приймає до уваги не актуальні відомості, викладені у виготовлених у 2002 р. та 2004 р. технічних паспортах, в яких площа забудови зазначена у розмірі 94,0 кв. м.(Т. 1, а. с 193 197, 198 203).

Колегія суддів при цьому приймає до уваги також, що експертиза проведена за матеріалами цивільної справи, без виїзду на місцерозташування спірного об`єкту нерухомості та проведення його зовнішніх обмірів.

Щодо вимог прокурора про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 10.04.2015 року, видане державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Антоненко О.С., колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок).

Згідно пункту 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Пунктом 9 Порядку визначено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору.

Суть державної реєстрації прав - офіційне визнання й підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

З огляду на вищевикладене, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється. Тобто, свідоцтво про право власності не породжує виникнення у власника відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Таким чином, для скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу, на підставі якого було видано вказане свідоцтво. Вказане кореспондується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 27 червня 2018 року по справі , від 05 лютого 2020 року по справі № 904/750/19, від 06.05.2020 року у справі № 120/4617/18-а; від 27 травня 2020 року по справі №442/2771/17, від 16 вересня 2020 року по справі № 278/657/18.

Тому, належним способом захисту, а отже, і позовними вимогами, має бути скасування та/або визнання недійсним рішення органу, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності та/або укладено відповідний правочин.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 10.04.2015 року, видане державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Антоненко О.С..

4.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури є частково доведеними, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог прокурора за вищевказаного обґрунтування.

4. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно здійснити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову (25%), підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Одеської області документально підтверджений, сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 5 763,00 грн. (Т. 1, а. с. 1) та апеляційної скарги у розмірі 8 644,50 (Т. 1, а. с. 171), що разом становить 14 407,50 грн., тобто у розмірі 3 601,88 грн. = 14 407,50 грн. х 25%.

5. Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов заступника прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державної архітектурної інспекції України, ОСОБА_1 про поновлення строку, скасування реєстрації декларацій, визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Антоненко Оксани Сергіївни № 20631546 від 10 квітня 2015 року про державну реєстрацію права власності на будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Прокуратури Одеської області (м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, , код класифікації доходів бюджету 22030101, р/р UA0000564) судовий збір у загальному розмірі 3 601 (три тисячі шістсот одна) грн. 88 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе