ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2022 року м. Кропивницький

справа № 385/1527/21

провадження № 22-ц/4809/501/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

третя особа державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори Ковбасюк Наталія Юріївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2022 року у складі судді Венгрина М. В. і

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль») та просив визнати такою, що припинена іпотека за Іпотечним договором, укладеним між АТ «Раффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 536 та яким в Державний реєстр іпотек зареєстровано обтяження іпотека, реєстраційний номер обтяження 4912541, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 17.04.2007 між сторонами було укладено кредитний договір № 014-09.5.-72837, в забезпечення виконання зобов`язання за яким 04.05.2007 між сторонами було укладено договір іпотеки.

На підставі вказаного договору іпотеки 04.05.2007 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на іпотечне майно державним нотаріусом зареєстровано заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4912605.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2012 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014-09.5.-72837 від 17.04.2007 в сумі 61 045 грн 88 коп.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2018 ВП № 37848823 борг за кредитним договором № 014-09.5.-72837 від 17.04.2007 в розмірі 61 045 грн 88 коп погашено у повному обсязі.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградськоїобластівід 15.05.2019 знято заборону з нерухомого майна та виключено запис із реєстраційним номером 4912605 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, однак, невирішеним залишилось питання наявності в Державному реєстрі іпотек обтяження з реєстраційним номером 4912541, а тому позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотечного договору припиненим та закрито провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2022 року в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення у цивільній справі № 385/1527/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотечного договору припиненим відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що рішення у даній справі не ухвалювалося, а нормами ЦПК України передбачено можливість ухвалення додаткового рішення, проте, не додаткової ухвали, а тому суд першої інстанції вважав, що підстави для задоволення заяви відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2022 року, а справу передати на новий розгляд у тому ж складі до суду першої інстанції та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції була винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

ОСОБА_1 зазначає, що представник позивача не підтримав позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем, а докази понесених судових витрат, а саме витрат на правову допомогу та судового збору до суду подані у відповідності до норм ЦПК України.

Позивач вважає, що постановлення рішення суду у формі ухвали про закриття провадження через відмову позивача від позову, у зв`язку із задоволенням вимог відповідачем до закінчення розгляду справи, не є підставою для відмови в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення з причин відсутності норми ЦПК України щодо винесення додаткової ухвали.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Від адвоката Волощука В. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Від АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю представника відповідача прийняти участь в судовому засіданні.

Разом з тим, представником відповідача в клопотанні не зазначено чому саме він не може прийняти участь в судовому засіданні та не надавно відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Враховуючи викладене, суд не визнає наведені відповідачем причини неявки в судове засідання поважними, а тому заява про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а наведені відповідачем в заяві підстави для відкладення розгляду справи суд визнає неповажними, інші підстави для відкладення розгляду справи відсутні, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

За змістом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 10 годину 30 хвилин 11 травня 2022 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотечного договору припиненим та закрито провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відмовою позивача від позову (а. с. 52).

В січні 2022 року представник позивача адвокат Волощук В. В., посилаючись на ч. ч. 3, 6 ст. 142 ЦПК України звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення судових витрат (а. с. 79-85).

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2022 року в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення у цивільній справі № 385/1527/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотечного договору припиненим відмовлено (а. с. 94).

Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

У частинах першій, третій статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року в справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню статті 270 ЦПК України та вказано, що «додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав».

З аналізу змісту заяви представника позивача вбачається, що останній просив ухвалити додаткове рішення до ухвали, якою провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотечного договору припиненим було закрито.

Проте, ухвала про закриття провадження у справі не є судовим рішенням по суті спору, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 2-1466/11 (провадження № 61-19195св19).

Разом з тим, за змістом п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою статті 142 ЦПК України, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що у разі закриття судом провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову у випадку, коли останній не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, позивач має право на відшкодування судових витрат, звернувшись до суду з відповідною заявою, а суд за наслідками розгляду вказаної заяви своєю ухвалою може стягнути відповідні витрати з відповідача.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 не позбавлений права у порядку встановленому ЦПК України звернутись до суду із заявою про відшкодування судових витрат з АТ «Райффайзен Банк Аваль».

З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що постановлення рішення суду у формі ухвали про закриття провадження не є підставою для відмови в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення з причин відсутності норми ЦПК України щодо винесення додаткової ухвали.

Суд також не бере до уваги посилання в апеляційній скарзі на ч. 5 ст. 258 ЦПК України, якою передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу, оскільки поняття закінчення судового розгляду та вирішення справи по суті спору не є тотожними.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, дослідивши усі наявні у справі матеріали та виконавши всі вимоги цивільного процесуального судочинства дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Волощука В. В. та ухвалення додаткового рішення відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко