Дата документу 17.11.2022
Справа № 334/1087/22
Провадження № 2/334/1839/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Мацухової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування.

Обгрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 зазначає, що 23.10.2009 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб.

Від шлюбу спільних дітей подружжя не мають.

Під час шлюбу ними на ім`я відповідачки було придбано нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі- продажу квартири укладено 23.06.2011 року та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І., зареєстровано в реєстрі за №6177.

При укладенні договору купівлі-продажу квартири позивач був присутній та надав приватному нотаріусу заяву, в якій надав згоду відповідачці на придбання в інтересах сім`ї за спільні кошти у спільну сумісну власність зазначену квартиру.

Згідно технічного паспорту квартира зазальної площі 50, 75 кв.м., складається з двох ізольованих кімнат: кімната № НОМЕР_1 площею -10,5 кв.м. до якої приналежить лоджія площею 6 кв.м., та кімната №2 площею - 17,8 кв.м. до якою належить балкон площею 0,95 кв.м,, а також квартира має коридор площею 8,3 кв.м., кухню площею -9,6 кв.м., вбиральню площею - 1,1 кв.м., ванну кімнату - площею 2,0 кв.м., комору площею -0,5 кв.м.

01.03.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, а спірна квартира, яка є спільною сумісною власністю підлягає поділу, з визнанням за позивачем Ѕ частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

З часу розірвання шлюбу, тобто майже три роки, між колишнім подружжям склався наступний порядок користування квартирою. Позивач користується кімнатою площею, 17, 8 кв. м. з балконом площею 0,95 кв. м., а відповідачка кімнатою площею 10, 5 кв. м., коридор площею 8,3 кв.м., кухню площею 9.6 кв.м., вбиральню площею - 1,1 кв.м., ванну кімнату - площею 2,0 кв.м., комору площею -0,5 кв.м. знаходяться у спільному користуванні.

На теперішній час, позивач бажає визнати за собою Ѕ частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та встановити порядок користування спірною квартирю.

Ухвалою суду від 23.02.2022 року було відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачка скористалася своїм правом на подання відзиву, згідно якого відповідачка не заперечує проти позову, просить суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

17.11.2022 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до розгляду.

Інших процесуальних дій не вчинялось.

У судове засідання сторони не з`явилися, письмово повідомили суд про можливість розгляду справи за їх відсутністю та ухвалити рішення на підставі наданих суду письмових доказах.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини та вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні доведено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2009 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданий Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 23.10.2009 року, актовий запис №506.

Від шлюбу спільних дітей не мають.

Під час шлюбу ними на ім`я відповідачки було придбано нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_1 .

Договір купівлі- продажу квартири укладено 23.06.2011 року та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І., зареєстровано в реєстрі за №6177, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири.

При укладенні договору купівлі-продажу квартири позивач надав приватному нотаріусу заяву, в якій дав згоду відповідачці на придбання в інтересах сім`ї за спільні кошти у спільну сумісну власність зазначеної квартирі.

Відповідно до абзацу 4 п. 6 цього договору заява про згоду чоловіка покупця - ОСОБА_1 на придбання квартири одержана, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк 1.1. 23.06.2011 року за реєстровим № 6176.

Згідно цієї заяви ОСОБА_1 надав згоду його дружині ОСОБА_2 на придбання в інтересах сім`ї за спільні кошти у спільну сумісну власність квартири за номером АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах за його розсудом.

Також, згідно п.19 цього договору вбачається, що сторонам роз`яснені вимоги норм чинного законодавства зокрема ст.ст.59,60,65,74 Сімейного кодексу України.

Згідно технічного паспорту квартира зазальною площею 50, 75 кв.м., складається з двох ізольованих кімнат: кімната № НОМЕР_1 площею-10,5 кв.м. до якої приналежить лоджія площею 6 кв.м., та кімната №2 площею - 17,8 кв.м. до якою належить балкон площею 0,95 кв.м, а також коридор площею 8,3 кв.м., кухню площею -9,6 кв.м., вбиральню площею - 1,1 кв.м., ванну кімнату - площею 2,0 кв.м., комору площею -0,5 кв.м.

01.03.2019 року шлюб між сторонами розірвано, розірвання шлюбу зареєстровано Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 01.03.2019 року, актовий запис №34.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, доки один з них не доведе його придбання за особисті кошти.

Частиною 2 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо іншене визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно до ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно з ч. 2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, спірна квартира, яка є спільною сумісною власністю позивача та відповідача підлягає поділу, з визнанням за позивачем Ѕ частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 суд зазначає наступне:

Згідно наданих суду письмових пояснень, з часу розірвання шлюбу, тобто майже три роки, між сторонами склався порядок користування квартирою.

Позивач користується кімнатою площею, 17, 8 кв. м. з балконом площею 0,95 кв. м., а відповідачка кімнатою площею 10, 5 кв. м., а коридор площею 8,3 кв.м., кухню площею -9,6 кв.м., вбиральню площею - 1,1 кв.м., ванну кімнату - площею 2,0 кв.м., комору площею -0,5 кв.м. знаходяться у спільному користуванні.

Зазначене підтвердила відповідачка у своєму відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Це свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режим і встановлення порядку користування спільним майном.

Отже, спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд може виділити виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 та постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 639/2184/16-ц (провадження № 61-15936св18), від 15 листопада 2021 року справа № 521/2949/18 (провадження № 61-5077св21).

Таким чином, фактичний порядок користування квартирою між позивачем та відповідачем, який склався на підставі домовленості між ними підлягає виділенню: позивачу - кімнату площею, 17, 8 кв. м. з балконом площею 0,95 кв. м., відповідачу - кімнату площею 10, 5 кв. м., а коридор площею 8,3 кв.м., кухню площею -9,6 кв.м., вбиральню площею - 1,1 кв.м., ванну кімнату - площею 2,0 кв.м., комору площею -0,5 кв.м. залишити у спільному у спільному користуванні.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід звернути увагу на те, що кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів.

Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами.

Під час розгляду справи судом встановлено належні та допустимимі докази обґрунтування позовних вимог з боку позивача, а також позицію відповідача, яка не заперечувала проти позовних вимог.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати з оплати судового збору в розмірі 4089,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст..60,61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.364 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) в користування кімнату площею, 17, 8 кв. м. з балконом площею 0,95 кв. м.

Виділити ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) у користування кімнату площею 10, 5 кв. м., а коридор площею 8,3 кв.м., кухню площею -9,6 кв.м., вбиральню площею - 1,1 кв.м., ванну кімнату - площею 2,0 кв.м., комору площею -0,5 кв.м. залишити у спільному у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) 4089,40 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 17 листопада 2022 року.

Суддя Н.Ю.Козлова