Справа № 291/559/21
Ружинський районний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2022 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої: судді Митюк О.В.,

за участю секретаря: Герасимчук Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2

до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,- в с т а н о в и в:

27 квітян 2021 року представник позивача, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Бор Кірішського району Ленінградської області Російської Федерації померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №883231 виданого 04.08.2005 року Ружинською районною державною адміністрацією Житомирської області померлій належала земельна ділянка (пай) загальною площею 2,3803 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Отже після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, що знаходиться на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру №64402371 від 17.04.2021 року спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Колибаби ОСОБА_4 на території України не заводилася.

В жовтні 2020 року позивач дізнався про існування заповіту від 02.04.2007 року посвідченого на території Російської Федерації, відповідно до якого померла заповіла належні їй земельні ділянки позивачу.

Зібравши необхідні документи для оформлення спадщини, в квітні 2021 року позивач звернувся до Ружинської ДНК Житомирської області із проханням про заведення спадкової справи, прийнятті від нього заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку померлої, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із тим, що пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини.

Позивач не мав можливості в установлений законом шестимісячний строк прийняти спадщину так, як не знав про існування заповіту посвідченого на території іноземної держави.

Вважає, що дані обставини є поважними і пропущення установленого строку для прийняття спадщини не залежали від його волі, а були спричинені політичною ситуацією між Україною та Російською Федерацією та позбавили позивача у вільному та безпечному перетині кордону між конфліктуючими країнами після смерті спадкодавця. А тому звернувся до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У судове засідання позивач не з`явився.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

Представник відповідача до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що в с.Бор Кірішського району Ленінградської області РФ, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19.06.2017 року Отделом ЗАГС Администрации МО Киришский муниципальный район Ленинградской области ( російською мовою) ( а.с.5).

За життя ОСОБА_3 на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений від 02.04.2007 року на території Російської Федерації за реєстровим № 1287, згідно із яким усе своє майно на день смерті, заповіла брату ОСОБА_1 ( а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно земельну ділянку, право на яку за спадкодавцем посвідчено державним актом серії ЯА №883231 виданим 04.08.2005 року Ружинською районною державною адміністрацією Житомирської області, загальною площею 2,3803 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.7).

Як вбачається з витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданого 17.04.2021 р. державним нотаріусом Ружинського державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкова справа відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 Колибаби ОСОБА_5 , не заводилась, і, відповідно, із заявами про прийняття її спадщини до нотаріуса ніхто із спадкоємців не звертався (а.с.10).

Позивач звернувся до Ружинської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав, але листом від 17 квітня 2021 року № 318/02-31, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, так як він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті померлої (а.с.9).

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву по прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При розгляді цих справ судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на чинення цих дій.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10. 2018 року у справі № 681/203/17-ц.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до статті 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок N 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку N 296/5).

Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку N 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкоємця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі N 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі N 484/3221/17 (провадження N 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі N 263/1221/17 (провадження N 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц (провадження N 61-5609св19).

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, про існування заповіту від 02.04.2007 року посвідченого на території Російської Федерації, відповідно до якого померла ОСОБА_3 заповіла належні їй земельні ділянки брату ОСОБА_1 , позивач дізнався в жовтні 2020 року, хоча не вказав за яких обставин та не надав відповідних доказів, того що він є братом покійної ОСОБА_3 .

Крім того позивач не довів той факт, чому до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася 17 квітня 2021 року, а не після того як дізнався про існування заповіту..

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив про те, що встановлений ч.1 ст.1270 ЦК строк для звернення із заявою про прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, оскільки не знав про існування заповіту.

У ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи, що позивач не довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом, підстави для надання йому додаткового строку відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1268-1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 21.11.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Ружинська селищна рада Житмоирської області, місце знаходження:13600, смт.Ружин, вул..О.Бурди, буд.44, Бердичівського району, Житомирської області, .

Суддя О. В. Митюк.