ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6307/22 Справа № 185/9270/21 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що він впродовж 21 року та 1 місяця працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, та внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання, а саме: радикулопатію шийну С5-С7 та попереково-крижову L4-S1, двосторонній плечолопатковий періартроз, хронічне обструктивне захворювання легень та нейросенсорну приглуховатість другого ступеня, що підтверджується актом за формою П-4, складеного за наслідком розслідування хронічного професійного захворювання від 07 серпня 2015 року.

Вказує, що 23 вересня 2015 року згідно з довідками медико-соціальної експертної комісії було первинно сукупно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 30% по радикулопатії, 15% по деф.артрозу, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості. Визначено необхідність в медикаментозному, санаторно-курортному та стаціонарному лікуванні, забезпечені напівжорстким корсетом, рекомендований нагляд та лікування у профільних лікарів.

З 08 жовтня 2019 року встановлено, що втрата професійної працездатності є невідновною.

Посилаючись на те, що нестворення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці на підприємстві, де він працював, є порушенням законодавства про охорону праці, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань та призвело до зменшення обсягу трудової діяльності, проходження лікування, щоденного перенесення фізичного болю та моральних переживань, що позбавляє його можливості нормально відпочивати, реалізувати свої звички та бажання, нормально вести бесіду із співрозмовником, має систематичний кашель та задишку, порушення сну та дратівливість, стан легень підвищує ризик зараження COVID-19 порушення нормальних життєвих зв`язків, має біль по всьому тілу, зниження пам`яті, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 227 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 120 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не визначено відсутність інших хвороб позивача, що впливають на його фізичні страждання, що відповідає позиції Верховного Суду по справі № 132/3057/18 від 24 грудня 2021 року. В той час як у позивача згідно його медичних оглядів були наявні такі захворювання як гіпертонічна хвороба 2 ступеню, гіпертезивне серце. Позивачем не доданого жодного медичного підтвердження, що б свідчило про звернення позивача за медичним лікуванням після 2018 року, а саме з моменту встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності безстроково. Не встановлено потреби у психологічній реабілітації, та чи відмовлено у подальшому працевлаштуванні. Не взято до уваги укладену між сторонами угоду, якою позивач визначив відсутність у нього претензій до відповідача. Вказує, що медичним закладом за період з 2011 по 2014 роки зазначалося про професійну придатність позивача. Зазначає, що несвоєчасне виявлення медичною комісією та приховування позивачем від роботодавця фактичного стану здоров`я вплинуло на своєчасність виявлення ранніх ознак професійних захворювань, а також своєчасність вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії шкідливих та небезпечних факторів трудового процесу, оскільки приховування фактичного стану здоров`я унеможливлювало проведення відновлювального лікування на початкових етапах, і як наслідок здебільшого призвело до значної втрати працівником працездатності. Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що комісією розслідування професійного захворювання не встановлено жодного порушення з боку роботодавця, та не видано жодного припису про приведення робочого місця колишнього працівника до відповідних умов праці. Крім того, не встановлено, чи звертався позивач до органів, що здійснюють контроль щодо забезпечення працівників належними умовами праці щодо фіксації неналежних умов праці та чи були з боку позивача відмови від виконання трудових обов`язків у зв`язку з незабезпеченням належних умов праці, як це визначено ст.153 КЗпП України. З боку відповідача не надходило скарг на неналежні умови праці. Відомості про ненадання працівників відповідних засобів захисту чи про порушення правил охорони праці відсутні. Наявні підстави для призначення в дійсній справі медичної експертизи. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, стягнення значних сум з підприємства зможе призвести до його неплатоспроможності та неможливості виконання завдань підприємством щодо безперервного забезпечення енергетичної стабільності країни.

Позивачем була надана заява, в якій в задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював на шахті ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за різними професіями з повним робочим днем під землею понад 21 рік (а.с. 29-38).

20 квітня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено за частиною 2 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.37).

07 серпня 2015 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого начальником Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області головним державним санітарним лікарем міста Павлограда Павлоградського та Юр`ївського районі ОСОБА_2 , відповідно до якого встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою дією шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого та недосконалості технологічних процесів. Причинами виникнення професійного захворювання є фізичне перевантаження, запиленість повітря робочої зони пилом гірничої маси, завеликий рівень шуму.

Згідно вказаного акту, наслідком відповідних шкідливих умов праці є радикулопатія шийна С5-С7 та попереково-крижова L4-S1 білатерально з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторн-трофічними порушеннями на кистях, двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФС другого ступеня) суглобів, стійкий больовий синдром, хронічне обструктивне захворювання легень першої ступені (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень (першої ст.) та нейросенсорна приглуховатість першого ступеня з легким зниженням слуху (а.с.15-16).

Згідно виписки з акту огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 23 вересня 2015 року, серії 12 ААА № 014350, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (30% по радикулопатії, 15% по деф.артрозу, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості), встановлено третю групу інвалідності (а.с.10).

Випискою з акту огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 08 вересня 2016 року, серії 12 ААА №042552, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (30% по радикулопатії, 15% по деф.артрозу, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості), третю групу інвалідності (а.с.11).

Випискою з акту огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 08 жовтня 2019 року, серії 12 ААА № 078332, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (30% по радикулопатії, 15% по деф.артрозу, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості), третю групу інвалідності (а.с.12).

Відповідно до довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії до акта огляду медико-соціальною комісією, серії 12 ААБ № 625014 від 08 жовтня 2019 року безстроково встановлено факт наявності у ОСОБА_1 професійного захворювання та третьої групи інвалідності. Протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОРа, стаціонарне лікування (а.с.13-14).

ОСОБА_1 до підприємства було подано заяву про відсутність претензій до підприємства в частині компенсації (відшкодування) моральної шкоди (а.с.80 зворот).

25 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було укладено угоду, відповідно до якої підприємство зобов`язується вчинити дії щодо розслідування виявленого у ОСОБА_1 професійного захворювання, оформити всі необхідні документи для проходження медичного освідування на предмет установлення стійкої втрати професійної працездатності. При встановленні по виявленому професійному захворювання стійкої втрати працездатності, що виключає можливість продовження роботи за своєю професією (посадою), зобов`язується запропонувати всі наявні вакансії для раціонального працевлаштування, тобто переведення на іншу роботу, не протипоказану по стану здоров`я. при встановленні інвалідності у зв`язку з виявленим профзахворюванням зобов`язується дотримуватися встановленої програми реабілітації інваліда, в тому числі заходи психологічної реабілітації у разі встановлення таких. Зобов`язується надавати ОСОБА_1 соціальні пільги та гарантії, в порядку та на умовах, передбачених колективним договором підприємства. ОСОБА_1 згідно умови 6 договору не має до підприємства претензій по компенсації (відшкодування) моральної шкоди, пов`язаного з виявленими профзахворюваннями та усілякі взаємовідносини між сторонами даної угоди з приводу компенсації моральної шкоди визнаються вичерпаними з моменту підписання угоди (а.с.80).

Згідно медичних документів позивача вбачається, що ОСОБА_1 має скарги на стійкі болі ниючого характеру, в поперековому та шийному відділах хребта, виражене обмеження рухів в них, біль посилюється при фізичному навантаженні, тривалій ході, стійкий тягнучий біль по задньо боковій поверхні ніг, переважно правої ноги, від шиї іррадацією болю в ділянку плечового поясу, більше в ліву руку, оніміння в руках та в ногах, більше по задньо-боковій поверхні ніг, відчуття поколювання рук та ніг, постійний викручуючий біль і обмеження рухів м`язів рук, гомілок, зіб кість рук, набряки кистей, побіління пальців на холоді, щоденний сухий кашель з мокротинням вранці, важкість у грудній клітині, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, зниження слуху, шум у вухах, періодичний головний біль в лобноскроневій ділянці, підвищений артеріальний тиск (а.с.17-28).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Враховуючи, що надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань, оскільки позивач не має можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення моральної шкоди в розмірі 120 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно частини 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі - Постанова) хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою;

медичний висновок - висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Пунктом 89 постановлено, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню.

Хронічне професійне захворювання (отруєння) не завжди супроводжується втратою працездатності. Випадки професійних інфекційних захворювань та хронічних професійних інтоксикацій розслідуються як хронічні професійні захворювання (отруєння) (пункт 90).

Таким чином, з аналізу наведеного законодавства колегія суддів наголошує, що при вирішенні дійсного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок професійного захворювання підлягають доказуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, чинне законодавство встановлює, що наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази втрати ним професійної працездатності, а саме виписку з акту огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 23 вересня 2015 року, серії 12 ААА № 014350, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 60% (30% по радикулопатії, 15% по деф.артрозу, 10% по ХОЗЛ, 5% по туговухості), встановлено третю групу інвалідності та довідку Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії до акта огляду медико-соціальною комісією, серії 12 ААБ № 625014 від 08 жовтня 2019 року безстроково встановлено факт наявності у ОСОБА_1 професійного захворювання та третьої групи інвалідності, якою протипоказано роботу в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно та рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОРа, стаціонарне лікування.

Вказані медичні документи, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами втрати позивачем професійної працездатності, оскільки останні в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства та встановлюють, що протягом тривалого часу стан здоров`я позивача не змінився, професійна працездатність вже є невідновною.

Колегія суддів зауважує, що відповідні висновки, незважаючи на наявність у сторін такого права, до суду, зокрема, роботодавцем не оскаржувалися.

Крім того, колегія суддів зауважує, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню, за результатом якого складається відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, в якому, зокрема, зазначається обставини та причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).

В матеріалах справи наявний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого начальником Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області головним державним санітарним лікарем міста Павлограда Павлоградського та Юр`ївського районі Атоєвим Б.М., відповідно до якого встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалою дією шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого та недосконалості технологічних процесів. Причинами виникнення професійного захворювання є фізичне перевантаження, запиленість повітря робочої зони пилом гірничої маси, завеликий рівень шуму.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, та вважає, що висновок суду про спричинення позивачу моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. є обґрунтованим, розумним та справедливим, зважаючи на те, що позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, був вимушений неодноразово звертатися до лікарів та проходити лікування, виписки з медичних карток позивача свідчать про те, що внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває почуття болю, має швидку втомленість, має задишку та хворобу легень, що зважаючи на розповсюдження в країні та світі гострого інфекційного захворювання, збудником якого є вірус SARS-CoV-2, носить великий ризик його захворювання та можливість мати негативні наслідки для здоров`я хворого. Крім того, негативно впливає на його життєдіяльність, оскільки позивач тривалий час перебуває під наглядом лікарів, потребує медикаментозного лікування, що у свою чергу впливає на звичний спосіб життя позивача, отже спричинює йому душевні страждання.

Колегія суддів зауважує, що довід апеляційної скарги відповідача про наявність у позивача гіпертонічна хвороба 2 ступеню, гіпертезивне серце, що впливає на його фізичні страждання, є безпідставним, оскільки відповідне захворювання є сердцевим, в той час як внаслідок тривалої роботи на підприємстві, позивач отримав захворювання слуху, легень, радикулопатію, періартроз.

При цьому, скарги позивач має саме пов`язані з професійними захворюваннями, лікування здійснювалося саме професійних захворювань, а не серцевої хвороби, а тому відповідні доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає.

Доводи апеляційної скарги щодо наявної угоди про відмову від претензії, а також доводи апелянта щодо виплати йому моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У порушення наведеної норми, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження фактичного відшкодування ним моральної шкоди, завданої позивачу. Сам лише факт написання позивачем заяви про відсутність у позивача претензій щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання до відповідача не є підтвердженням відшкодування такої шкоди і не позбавляє права позивача звернутися до суду із позовом до відповідача у порядку цивільного судочинства.

Крім того, колегія суддів зауважує, що за своєю суттю відповідна угода схиляє працівника до засвідчення ним своєї відмови від звернення до суду за захистом, зокрема, щодо відшкодування на його користь моральної шкоди, внаслідок ушкодження його здоров`я, що є грубим порушенням прав останнього, як незахищеної сторони по відношенню до роботодавця, така відмова цивільно-процесуальним законодавством визнається недійсною згідно статті 4 ЦПК України.

Також, колегія суддів зауважує, що визначені угодою умови та зобов`язання з боку підприємства є фактичним відображенням процедур, встановлених чинним законодавством про працю, та не надає працівникові жодних додаткових гарантій чи заохочень.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про безпідставність доводів апелянта, що непритягнення до відповідальності роботодавця за незабезпечення безпечних умов праці не є підставою для відмови у позові.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.