Справа № 462/785/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2022 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Ясниської В.Я.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Друга Львівська державна нотаріальна контора про визнання особи такою, що не прийняла спадщини, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання його таким, що не прийняв спадщину. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 , внаслідок його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину будинковолодіння АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після його смерті стали дружина ОСОБА_5 , яка успадкувала три четвертих частки, та їхній неповнолітній син ОСОБА_1 , який успадкував одну четверту частки. Позивач зазначає, що його брати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відмовилися від спадщини на користь матері, наведене підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 3713, виданого 10.10.1982 р. нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Жолубак С.О. Крім цього, ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя. Таким чином, співвласниками будинку АДРЕСА_1 -Рудно стали позивач, розмір частки якого становив 1/8 та його мати ОСОБА_5 , якій належало -7/8. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на 7/8 частин будинковолодіння на АДРЕСА_1 . Позивач стверджує, що за життя мати неодноразово зазначала, що вона залишає йому належну їй частину будинку. Оскільки заповіту ОСОБА_5 не склала, відповідно спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 і ОСОБА_6 . Після смерті матері між ними відбулася розмова з приводу спадкового майна, під час якої брати запевнили його, що знають про волю покійної матері та не претендують на отримання її частки. Позивач вважає, що він прийняв спадщину після смерті матері на підставі положень ст. 549 ЦК УРСР, шляхом вступу у фактичне управління спадковим майном. Даний факт підтверджується сплатою виключно ним комунальних послуг за будинок в повному обсязі та проведенням поточних ремонтних робіт. Натомість відповідач ОСОБА_3 не проживав спільно зі своєю матір`ю, в тому числі і на день відкриття спадщини. Протягом 1983-1985 років позивач проходив строкову військову службу, а відповідач на той час одружився та переїхав до дружини у с. Зимна Вода, однак надалі залишався зареєстрованим у АДРЕСА_1 . Тому, в 1986 р. відповідач проживав разом з дружиною та дитиною в с. Зимна Вода, пізніше розлучився, виїхав за кордон, де на даний час проживає з іншою сім`єю, лише періодично навідується в Україну, при цьому добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Позивач вважає, що відповідач не прийняв спадщину після смерті матері, в шестимісячний строк не подав заяву в нотконтору про прийняття спадщини, також не вчинив жодних дій, що свідчать про фактичне прийняття спадщини. 09.04.2020 р. ним було подано заяву про прийняття спадщини та оформлення правовстановлюючих документів в Другу Львівську державну нотаріальну контору. Водночас, відповідачем також було подано аналогічну заяву в нотконтору. Таким чином, позивач просить визнати ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 .

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2021 р. прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 18).

Ухвалою суду від 09.04.2021 р. постановлено витребувати у Другої Львівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи за заявою позивача ОСОБА_1 від 09.04.2020 р. після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.32).

Ухвалою суду від 25.05.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.86).

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив, згідно вимог ст. 191 ЦПК України. У відзиві, поданому 30.06.2022 р. відповідач заперечив проти вимог позовної заяви, мотиви наведені позивачем вважає необґрунтованими, надуманим, такими, що вводять суд в оману. Зазначає, що оскільки працює у Республіці Польща, був відсутній в Україні, тому про позовну заяву дізнався лише 15.06.2022 р., що підтверджується розпискою, наявною у матеріалах справи про отримання копії позовної заяви разом з додатками. 09.04.2020 р. він та його брат ОСОБА_1 звернулися до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері. На момент подання заяви його брат ОСОБА_1 жодних претензій та заперечень з приводу прийняття ним спадщини не мав. Враховуючи те, що він повинен був повертатися за місцем праці у Польщу, він видав позивачу довіреність на представництво його інтересів у компетентній нотаріальній конторі, приватних нотаріусів та інших компетентних органів з питань оформлення спадкових справ після смерті матері, в тому числі з правом отримання на його ім`я свідоцтва про право на спадщину та їх державної реєстрації у компетентних органах. Однак позивач вирішив позбавити його спадкування шляхом подачі позовної заяви до суду. Його про це не повідомив, оскільки знав, що він перебуває за кордоном. Про розгляд справи відповідач дізнався вже повернувшись в Україну, куди прибув з метою з`ясування питання щодо спадкування. Від спадщини від не відмовлявся, оскільки є таким же спадкоємцем як і позивач, тому вважає неправомірним позбавляти його права на спадщину. Відповідно до діючого законодавства України, у випадках відкриття спадщини до 01.01.2004 р., на час її відкриття застосовується чинне законодавство, а саме відповідні норми ЦК УРСР.. Згідно вимог цього кодексу він фактично спадщину за законом прийняв, оскільки був зареєстрований на момент смерті матері ОСОБА_5 разом з нею за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 37 від 13.03.2020 р. Просить в позові відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, додатково пояснив, що з часу народження проживав у батьківському будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де і був зареєстрований. За життя батьки говорили, що будинок буде йому - наймолодшому сину, про що знали і брати, сусіди та родичі. У 1980 році старший брат ОСОБА_6 одружився, переїхав жити у Росію. Батько помер у 1981 році. Брати відмовилися від прийняття спадщини на користь матері, тому матір володіла 7/8 частиною будинку, а він 1/8, так як був неповнолітній. У 1983 році він призваний на військову службу, в 1984 році його брат ОСОБА_3 одружився і перейшов проживати до дружини в с. Зимна Вода, забрав всі свої речі, але залишився бути зареєстрованим у батьківському будинку. Коли він повернувся з армії, мама проживала сама. Мама померла у 1986 році, після її смерті він доглядає будинок, проводить поточні ремонтні роботи, сплачує за комунальні послуги. Протягом тривалого часу і на даний час брат перебуває за кордоном. В 2020 році він разом з братом ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса, щоб переоформити будинок на нього. Однак нотаріус порекомендувала оформити на обох будинок та роз`яснила, що в подальшому брат може оформити договір дарування. ОСОБА_3 підтвердив, що подарує йому частину будинку, однак обіцянки не дотримався.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Пацура А.-Н.А. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві та пояснив, що батько помер у 1981 році, а мати у 1986 році. Вважає, що є законним спадкоємцем після смерті матері, оскільки був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини і по даний час. Після смерті матері не було розмови з позивачем щодо спадщини, він вважав, що спадщина має бути поділена між трьома синами. Із заявою до нотаріуса звернувся у 2020 році, раніше не мав такої можливості, оскільки перебував за кордоном. Від прийняття спадщини він не відмовлявся. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача адвокат Михальчишин Ю.Р. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. Доповнив, що згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР №45/5 від 31.10.1975 р., яка втратила чинність 07.07.1994 р., однак діяла на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном серед іншого може бути запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) в спадковому будинку (квартирі) та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Ч. 1, 2 ст. 528 ЦК УРСР законодавцем передбачений виключний перелік підстав усунення особи від спадщини. Зазначає, що позивач у прохальній частині позову просить визнати відповідача таким, що не прийняв спадщину після смерті матері, однак вважає таку вимогу некоректною, оскільки протилежні факти судом не встановлюються. Його довіритель фактично спадщину прийняв, так як був зареєстрований на момент смерті з померлою матір`ю ОСОБА_5 за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 37 від 13.03.2020 р., виданою Рудненською селищною радою. ОСОБА_3 брав активну участь у житті матері, підтримував її матеріально. Просить відмовити в позові.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, показання свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи № 462/785/21 та копію матеріалів спадкової справи № 46/2020 і оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією паспорта та зареєстрований з 02.08.1982 р. за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.02.2021 р. (а.с.6-9).

Відповідач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.04.1979 р. по теперішній час, що підтверджується копією ІД картки та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.03.2020 р.

Зі свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 ,серія НОМЕР_1 , 01.11.1950 р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила дошлюбне прізвище на ОСОБА_10 , згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_2 , виданого 28.11.1950 р., що і підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіює свідоцтва про смерть НОМЕР_3 виданим 30.11.1981 р.

З копії свідоцтва про право на спадщину від 10.10.1982 р., виданого нотаріусом Другої Львівської нотконтори, вбачається, що спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є: на ѕ частин його майна дружина ОСОБА_5 , на ј частини син ОСОБА_1 , 1965 р.н., які проживають у АДРЕСА_1 (ос.).

Копією реєстраційного посвідчення від 15.03.1983 р. підтверджується, що ОСОБА_1 належить 1/8 частки будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.10.1982 р. (а.с.11).

З довідки Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 04.06.2020 р. вбачається, що ОСОБА_5 належить 7/8 частини будинку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 -1/8.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4 , внаслідок її смерті відкрилася спадщина (а.с.12).

Стаття 5 ЦК України, передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 пункту 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Відповідно, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У свою чергу ст. 549 ЦК УРСР встановлює вичерпний перелік дій, які належить вчинити для прийняття спадщини: якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР №45/5 від 31.10.1975 р., яка втратила чинність 07.07.1994 р., однак діяла на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Стаття 554 ЦК УРСР передбачає, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу), його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. За таких обставин, спадщина повинна розподілитись між усіма спадкоємцями порівну.

Матеріалами спадкової справи № 46/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , яка заведена 09.04.2020 р. підтверджено такі обставини.

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі 09.04.2020 р. була зареєстрована спадкова справа після смерті ОСОБА_5 (а.с.13).

Так, позивач ОСОБА_1 звернувся до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 . Заява зареєстрована 09.04.2022 р. за № 202 12:47. У заяві зазначає, що спадщину за законом він фактично прийняв, так як постійно проживав та був зареєстрований на момент смерті спадкодавця за однією адресою: АДРЕСА_1 разом з померлою. У цій же заяві зазначив, що крім нього спадкоємцем є син померлої ОСОБА_3 , місце реєстрації проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналогічну заяву подав відповідач ОСОБА_3 у Другу Львівську державну нотаріальну контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 . Заява зареєстрована 09.04.2022 р. за № 203 12:50. У заяві зазначає, що спадщину за законом він фактично прийняв, так як постійно проживав та був зареєстрований на момент смерті спадкодавця за однією адресою: АДРЕСА_1 разом з померлою. У цій же заяві зазначив, що крім нього спадкоємцем є син померлої ОСОБА_1 , місце реєстрації проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 .

12.02.2021 р. ОСОБА_1 подав заяву у Другу Львівську державну нотаріальну контору про зупинення вчинення нотаріальної дії. Заяву мотивував тим, що у квітні 2020 року подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Аналогічну заяву було подано його братом ОСОБА_3 , однак він заперечує факт прийняття ним спадщини, оскільки на час смерті матері та протягом відведеного законом шестимісячного строку він не вчинив жодних передбачених законом дій для прийняття спадщини. Тому вважає, що не має права спадкувати після смерті ОСОБА_5 . Для захисту порушених прав має намір звернутися із позовною заявою до суду, тому просить зупинити вчинення нотаріальних дій.

15.02.2021 р. позивач звернувся до суду і просить визнати ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 . Позивач вважає, що відповідач не прийняв спадщину після смерті матері, в шестимісячний строк не подав заяву в нотконтору про прийняття спадщини, також не вчинив жодних дій, що свідчать про фактичне прийняття спадщини. За життя мати ОСОБА_5 неодноразово зазначала, що вона залишає йому належну їй частину будинку.

Свідок ОСОБА_8 сусід, дав показання, що знає сім`ю ОСОБА_10 , яка складалася з батьків та трьох синів, сторін по справі та сина ОСОБА_11 , який виїхав в Росію. Син ОСОБА_3 одружився, перейшов проживати до дружини в с. Зимна Вода і мама, після смерті батька проживала сама, поки ОСОБА_1 служив в армії. Мама померла в 1986 році, на той час з нею разом проживав ОСОБА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 років не повертався в будинок матері, загалом свідок не бачив його в батьківській хаті приблизно 30 років. Йому відомо, що будинок мав залишитися ОСОБА_1 , оскільки старші сини перейшли проживати до дружин. Свідку відомо, що ОСОБА_3 шляхом обману претендує на половину будинку.

Свідок ОСОБА_7 двоюрідний брат сторін в суді дав показання про те, що ОСОБА_3 відмовився від спадщини, однак на даний час претендує на батьківський будинок. Свідку відомо, що все спадкове майно мало перейти маймолодшому сину ОСОБА_1 . ОСОБА_3 тривалий час перебував за кордоном, минулого року повернувся і не висловлював жодних претензій з приводу спадкового майна. На час смерті і після смерті матері ОСОБА_1 постійно проживав з матір`ю, проводив ремонтні роботи, зробив перекриття даху, чатково добудові здійснив. Зазначив, що чув від ОСОБА_3 , що останній переоформить будинок на ОСОБА_1 .

В судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача, показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про те, що мати мала намір залишити у спадок позивачу належну їй частину будинку, такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Свідки не навели конкретного джерела, з якого їм відомі дані обставини, дали суперечливі показання щодо мотивів, ОСОБА_8 заявив, що оскільки інші сини пішли за зятів, тому будинок мав залишитися позивачу, а свідок ОСОБА_7 заявив, що будинок мав залишитися позивачу, оскільки він наймолодший син. Такі доводи позивача та показання свідків спростовуються відсутністю в матеріалах спадкової справи заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , в якому б спадкодавець, виражаючи вільне волевиявлення, на свій розсуд, розпорядилася належним їй майном саме на корить ОСОБА_1 .

Крім цього, аналізуючи заяви позивача та відповідача, такі подані в один день, в інтервалі 3 (три) хвилини, що свідчить про те, що сторони разом з`явилися в нотконтору та одночасно подали аналогічні за змістом заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері. Тому, не відповідають твердження позивача про те, що після смерті матері між сторонами відбулася розмова з приводу спадкового майна, під час якої відповідач запевнив позивача, що знає про волю покійної матері та не претендує на отримання її частки. Дану обставину також заперечив відповідач у судовому засіданні та в матеріалах спадкової справи відсутня будь-яка заява відповідача ОСОБА_3 про відмову від спадщини на користь позивача ОСОБА_1 . Також, судом беззаперечно встановлено, що сторони одночасно подавали заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, при цьому ОСОБА_3 зазначав, що спадщину за законом він фактично прийняв, так як постійно проживав та був зареєстрований на момент смерті спадкодавця за однією адресою: АДРЕСА_1 разом з померлою. Натомість у такій же заяві позивач ОСОБА_1 зазначив, що крім нього спадкоємцем є син померлої ОСОБА_3 , місце реєстрації проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 . Також, в цей же день буда видана довіреність Штангретом О.В. на ім`я ОСОБА_1 , на представництво його інтересів у компетентній нотаріальній конторі, приватних нотаріусів та інших компетентних органів з питань оформлення спадкових справ після смерті матері, в тому числі з правом отримання на його ім`я свідоцтва про право на спадщину та їх державної реєстрації у компетентних органах, копія якої долучена до відзиву. Наведене свідчить, що дії сторін були узгоджені між собою, жодних претензій з приводу прийняття спадщини та оформлення спадкових прав на ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не було, спорів та претензій між сторонами не виникало, відносини між сторонами були довірливі. В подальшому, з 09.04.2020 р. позивач не пред`являв до відповідача жодних позовних вимог та не оспорював дій нотаріуса, отже, погодився з тим, що ОСОБА_3 як і він прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 . Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтвердили у своїх показаннях, що ОСОБА_3 претендує на спадкове майно, але має намір переоформити на позивача. Показання свідків щодо наміру переоформлення на брата частини будинку не знайшли свого підтвердження, не узгоджуються з матеріалами справи, наведені обставини заперечив відповідач, який до відзиву долучив довіреність, з якої вбачається обсяг прав та обов`язків повіреного, в переліку відсутні будь-які дії, спрямовані на відчуження спадкового майна на користь ОСОБА_1 ..

Оцінюючи нотаріально посвідчену нотаріусом м. Сисерті Сисертського району Свердловської області Крушинських О.С. заяву ОСОБА_6 (а.с.25-27), в якій він зазначає, про те, що після смерті матері ОСОБА_5 16.08.1986 р., його брат ОСОБА_1 вступив в управління нерухомим майном будинком АДРЕСА_1 , що належав померлій на праві власності, натомість його другий брат ОСОБА_3 на момент смерті матері проживав разом зі своєю дружиною в с. Зимна Вода, в управління спадковим майном не вступав і на залишену після смерті матері спадщину не претендував, така не є джерелом доказів, оскільки ОСОБА_6 не був безпосередньо допитаний в судовому засіданні в якості свідка.

Згідно акту від 03.03.2021 р., складеного представником Рудненської селищної ради, в пристуності сусідів: ОСОБА_12 та ОСОБА_8 ОСОБА_3 дійсно не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с.28). Даний акт не має правового значення для правильного вирішення справи по суті, оскільки наведені в акті обставини за 2021 рік не входять в предмет доказування.

Також, спростовуються твердження позивача, про те, що відповідач не прийняв спадщину після смерті матері, оскільки в шестимісячний строк не подав заяву в нотконтору про прийняття спадщини, не вчинив жодних дій, що свідчать про фактичне прийняття спадщини. Так, у заяві, поданій нотаріусу позивач зазначив, що крім нього спадкоємцем є син померлої ОСОБА_3 , місце реєстрації проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому не заявляє, що ОСОБА_3 вважає таким, що не прийняв спадщину.

Позивач як і відповідач також звернувся в нотконтору по спливу більше як через тридцять років після смерті матері, а не в шестимісячний строк після смерті матері, так як вважав, що прийняв спадщину.

Факт прийняття нотаріусом заяви від ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у 1986 році, підтверджує те, що відповідач, будучи зареєстрованим на час відкриття спадщини за адресою реєстрації спадкодавця вважається таким, що прийняв спадщину.

З довідки Рудненської селищної ради від 13.03.2020 р. № 37-вих-21493 вбачається, що згідно будинкової книги № 225 від 29.03.1983 р., ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 була зареєстрована з 11.08.1972 р. та до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 , дата реєстрації 16.04.1979 р. та ОСОБА_1 , дата реєстрації 02.08.1982 р. що і підтверджено відомостями будинкової книги.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Відповідно судом не встановлено, яке саме право позивача ОСОБА_1 було порушене, невизнане або оспорюване.

Отже, враховуючи наведене, аналізуючи норми чинного законодавства на час відкриття спадщини, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину, оскільки в судовому засіданні доведено належними засобами доказування, що ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті матері 16.08.1986 р., оскільки був зареєстрований на момент смерті матері ОСОБА_5 за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується вищенаведеними доказами, від прийняття спадщини не відмовлявся.

За таких обставин, судом не встановлено і порушення прав позивача діями відповідача, тому, суд дійшов висновку, що законних підстав для задоволення позову немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 548, 549, 554, ЦК УРСР, суд, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Друга Львівська державна нотаріальна контора про визнання особи такою, що не прийняла спадщини відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Друга Львівська державна нотаріальна контора, м. Львів, вул. Ст. Бандери, 3, .

Повний текст рішення складено 29.11.2022 р.

Суддя: (підпис) Б.М.Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі № 462/785/21

Суддя Б.М.Гедз