Справа № 683/1172/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Кутасевич О.Г.

за участі секретаря судового засідання Свідерської К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Кравчука В.М.,

представника Старокостянтинівської міської ради Андрійчук О.П.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/1172/22, 2/683/591/2022 за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконними умов контракту та зобов`язання провести перерахунок розміру посадового окладу,

в с т а н о в и в:

17 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради та просив:

-визнати незаконними контракти, укладені між ним як керівником підприємства, що є у комунальній власності та Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області 28 квітня 2004 р.; 27 квітня 2005, 2006, 2007, 2008 та 2009 роках в частині визначення розміру посадового окладу;

-зобов`язати Старокостянтинівську міську раду Хмельницької області провести перерахунок розміру посадового окладу, визначеного в цих контрактах:

з квітня по серпень 2004 р 885,60 грн.; з вересня по грудень 2004 р. 1023,84 грн.; з січня по березень 2005 р. 1131,84 грн.; з квітня по червень 2005 р. 1252,80 грн., з липня по серпень 2005 р. 1339,20 грн., з вересня по грудень 2005 р. 1434,24 грн., з січня по березень 2006 р. 1512,00 грн.; з квітня по червень 2006 р. 2016,00 грн., з липня по листопад 2006 р 2160,00 грн., за грудень 2006 р. 2304 грн, з січня по березень 2007 р. 2496,00 грн.; з квітня по червень 2007 р. 2620,80 грн., з липня по вересень 2007 р. 2745,60 грн., з жовтня по грудень 2007 р. 2870,40 грн., з січня по березень 2008 р. 3213,60 грн.; з квітня по вересень 2008 р. 3276,00 грн., з жовтня по листопад 2008 р. 3400,80 грн., з грудня по березень 2009 р. 3775,20 грн.; з квітня по червень 2009 р. 3900 грн., з липня по вересень 2009 р. 3931,20 грн., з жовтня по грудень 2009 р. 4642,56 грн.,з січня по лютий 2010р 5631,12 грн.

В обґрунтування позову вказував, що відповідно до контракту від 28 квітня 2004 року він був призначений на посаду начальника Старокостянтинівського комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства (скорочено СКРБШП), яке згодом було перейменоване в Комунальне підприємство «Ремонтно-будівне шляхове підприємство» Старокостянтинівської міської ради (далі КП «РБПІП», адміністрація підприємства, підприємство, суб`єкт організації оплати праці).

На підставі зазначених контрактів позивач перебував у трудових відносинах протягом шести років на посаді керівника цього підприємства.

Проте, його посадовий оклад, визначений в контрактах, укладених ним з відповідачем, в порушення Закону України «Про оплату праці» та інших нормативно правових актів, що регулюють умови оплати праці в меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, галузевими угодами і колективними договорами.

Зазначав, що наведені ним обґрунтування неправомірності дій відповідача щодо визначення розміру його посадового окладу підтверджуються висновком за результатами проведення судово-економічної експертизи від 13 лютого 2020 року №2819/19-26/270-275/20-26 у кримінальному провадженні №000017, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 травня 2017 року.

У відзиві Старокостянтинівська міська рада уважала позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та просила у позові відмовити. Зазначала, що посадовий оклад відповідачу був визначений за угодою сторін в укладених між сторонами контрактах, що є особливою формою трудового договору, на підставі яких останньому нараховувалась заробітна плата. За спірний період на підприємстві контролюючими органами неодноразово проводились перевірки та будь-яких порушень оплати праці не виявлено.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 уважав, що при встановленні розміру посадового окладу у контракті відповідачем порушені обов`язкові правила встановлення розмірів оплати праці керівникам підприємств комунальної власності визначені у Постанові КМУ №859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств».

Також Старокостянтинівська міська рада подала заяву про застосування строків позовної давності, в обґрунтування якої вказувала, що позивачу стало відомо про порушення його прав 03 травня 2017 року з моменту звернення до правоохоронних органів щодо недоплати йому установленої законодавством заробітної плати з причин невідповідності умов укладених контрактів нормам законодавства про оплату праці. Відтак уважала, що трирічний загальний строк позовної давності на момент звернення до суду сплив. Також звертала увагу, що вимоги ч.2 ст. 233 КЗПП, яка визначає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду без обмеження будь-яким строком на зазначений спір не поширюються, оскільки вимоги позивача ОСОБА_1 до КП «РБШП» про стягнення недовиплаченої заробітної плати, грошової допомоги перебувають на розгляді Старокостянтинівського районного суду (справа №683/739/2021)

З огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, просила у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кравчук В.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Не заперечували, що на розгляді в Старокостянтинівському районному суді (головуюча суддя Завадська О.П., справа №683/739/2021) перебуває позов ОСОБА_1 до КП «РБШП», третя особа Старокостянтинівська міська рада про стягнення недовиплаченої заробітної плати за цей же період в розмірах, зазначених у позовній заяві до Старокостянтинівської міської ради відповідно до контрактів за 2004-2009 років, законність визначення розміру посадового окладу у яких, є предметом цього судового розгляду. Не заперечували, що про недовиплату заробітної плати, тобто про порушення своїх прав, ОСОБА_1 дійсно дізнався у травні 2017 року, однак стверджували, що гарантований законодавством розмір посадового окладу був визначений лише за результатами судово-економічної експертизи, проведеної 13 лютого 2020 року та до цього часу звернення з позовом в порядку цивільного судочинства було неможливим. Відтак уважали, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Також стверджувала, що ОСОБА_1 добровільно погоджувався на умови контрактів з 2004 до 2009 років, будь-яких заперечень з приводу визначеного в них розміру його посадового окладу не висловлював, у тримісячний строк з дня їх укладення про вирішення трудового спору не звертався. Крім того, уважала, що про порушення своїх прав позивач дізнався у 2017 році, та окрім кримінального провадження, за його позовом у Старокостянтинівському районному суді з 2016 року перебував інший трудовий спір із КП «РБШП», який завершився укладенням мирової угоди 23 листопадща 2020 року. Зазначала, що трудові права позивача не могли бути відновленні в межах кримінального провадження, порушеного за ч.1, 2 ст.175 КК України та у разі своєчасного звернення до суду про захист своїх прав у порядку цивільного судочинства, позивач не був позбавлений можливості клопотати перед судом про призначення експертизи щодо визначення розміру недонарахованої йому заробітної плати.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку із наступним.

Судом установлено, що 28 квітня 2004 року між Старокостянтинівською міською радою (органом управління майном в особі міського голови Мельничука М.С., що діяв на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») з одного боку та ОСОБА_1 (керівником), з другого боку, укладено контракт, яким останнього призначено на посаду начальника Староокостянтинівського комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства на вказаний в ньому термін (скорочено СКРБШП), яке згодом було перейменоване в Комунальне підприємство «Ремонтно-будівне шляхове підприємство» Старокостянтинівської міської ради (далі КП «РБПІП», адміністрація підприємства, підприємство, суб`єкт організації оплати праці).

Відповідно до укладеного контракту виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області винесено розпорядження №153 про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Старокостянтинівського комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства.

У подальшому, кожного року з 2004 по 2009 рік між цими сторонами укладались аналогічні контракти, якими, зокрема, визначались розміри посадового окладу керівника підприємства, з якого ОСОБА_1 КП «РБПІП» нараховувалась та виплачувалась заробітна плата.

Згідно ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Особливою формою трудового договору є конракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання трудового договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера засосування конракту визначається законами України.

Згідно норм статті 22 Закону України «Про оплату праці» надаються гарантії дотримання прав щодо оплати праці, тобто суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці», ст.97 КЗпП, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми цосадових. окладів, умови запровадження та: розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних та компенсаційних, гарантійних виплат встановлюються підприємством у коллективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, Генеральною та Галузевою угодами.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про оплау праці» організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на державному рівні, галузевих, регіональних угод колективних договорів, трудових договорів.

Згідно с. 21 КЗпП та ст. 20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за трудовим конрактом визначається угодою сторін на підставі чинного законодавства, колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту.

Згідно ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення галузевої угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Постановою Кабінету Міністрів України № 859 від 19 травня 1999 року "Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств" якою визначено право керівників органів місцевого самоврядування, відповідно до законодавства, укладати контракти з керівниками комунальних підприємств, встановлювати їм умови оплати праці за загальнообов`язковими правилами та проводити виплати, зазначено, що посадовий оклад керівника комунального підприємства обов`язково повинен прив`язуватися до мінімального розміру тарифної ставки першого розряду робітника основного виробництва або до мінімального посадового окладу працівника основної професії визначених у колективному договорі або іншому локальному акті підприємства.

Разом із щорічним законодавчим підвищенням мінімальної заробітної плати у співвідношенні має підвищуватись мінімальний розмір тарифної ставки першого розряду робітника основного виробництва, яка є основою формування тарифної сітки, зокема, і мінімального посадового окладу працівника основної професії.

З 28 квітня 2004 року по 22 лютого 2010 року, при укладанні колективних договорів СКРБШП застосовувалася дія чотирьох галузевих угод між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на: 2003-2004, 2005-2006, 2007- 2009 та 2010-2012 роки.

Крім того, діяли Галузеві угоди між обласним управлінням містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства Хмельницької ОДА та Хмельницьким обласним комітетом профспілки працівників житлово комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на: 2004-2005 роки, термін дії якої був продовжений на 2006 р.-2007-2009 роки із внесеними змінами та доповненнями, які безпосередньо поширювалися на органи місцевого самоврядування та підприємства, установи і організації всіх форм власності, умови яких є обов`язковими як мінімальні гарантії для застосування при укладанні колективних договорів на поточний і наступні роки.

Відповідно до зазначених Галузевих угод на 2003-2004, 2005- 2006,2007-2009, 2010-2012 роки та додатках до них мінімальна тарифна ставка робітника 1-го розряду у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом, єдина сітка міжрозрядних тарифних коефіцієнтів для всіх підгалузей та видів робіт житлово-комунального господарства згідно з додатком 1; коефіцієнти співвідношення мінімально тарифної ставки робітника І розряду (місячної тарифної ставки) за підгалузями, видами робіт та окремими професіями до встановленої Угодою мінімальної тарифної ставки робітника розряду згідно з додатком 2 (на 2003-2004, 2005-2006 роки в розмірі -1,2; на 2007-2009 роки в розмірі -1,3; 2010-2012 роки - в розмірі 1,35) є мінімальними гарантіями в оплаті праці, а віднесення СКРБШП до виду діяльності за КВЕД-2010 є однією з підстав їх застосування при встановленні тарифної ставки робітника 1-го розряду.

Відповідно до п.п.1 п.1 Постанови №859 Кабінет Міністрів України при укладанні контрактів, зокрема при встановленні посадових окладів керівникам підприємств заснованих на комунальній власності надав право враховувати складність управління підприємством, його технічну оснащеність, вартість основних фондів, рівень рентабельності, обсяги виконаних робіт і наданих послуг та рекомендувано місцевим органам виконавчої влад в обов`язковому порядку за погодженням з управлінням праці та соціального захисту населення і управлінням економіки розробити і затвердити умови з врахуванням виробничих та економічно-фінансових результатів роботи та встановити показники і розміри преміювання, надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи, показника кратності до мінімального посадового окладу техніка, які в обов`язковому порядку мали долучатися як додаток до контракту.

Диференційовані показники також є мінімальними гарантіями в оплаті праці керівника.

Однак, в спірному періоді умови, диференційовані показники та розміри преміювань позивача за виконання ним посадових обов`язків органом управління майном не розроблялись і не затверджувалися. Вони визначалися одноосібно міським головою без врахувань результатів виробничо-господарської діяльності та фінансових показників робот підприємства.

Отже, обов`язково державною соціальною гарантією оплати праці керівника є не лише законодавчо встановлені розмір мінімальної заробітної плати, але й норми і мінімальні гарантії в оплаті праці, передбачені галузевими угодами та Постановою КМУ №859, які повинні бути обов`язковими для застосування органом управління майном при встановленні в контрактах посадового окладу керівнику підприємства та в подальшому при нарахуванні та виплаті заробітної тати.

Галузеві угоди, які діяли в 2004 - 2010 роках не визначали розміру посадового окладу керівника підприємства. Разом з тим, для визначення розмірів місячних посадових окладів керівних працівників у додатку №4 до Угод, затверджувалися коефіцієнти співвідношення залежності від посади, які застосовуються з розміру посадового окладу техніка без категорії, який приймається на рівні тарифної ставки робітника 3-го розряду.

Виходячи з положень галузевої угоди, адміністрація підприємства, сама передбачала в Положенні, працю робітника ремонтно-шляхової дільниці оточувати по 3-му розряду погодинної тарифної розцінки, яка формується на основі мінімальної тарифної став робітника 1-го розряду, що перевищує не менше 120 відсотків законодавчо встановлене розміру мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний рік, з обов`язковим дотриманням мінімальних гарантій в отаті праці, зазначених у вигляді коефіцієнтів, перелік і розміри яких наведені у додатках до угод, які діяли в зазначений період.

За умовами пункту 4.3 колдоговору, адміністрація підприємства брала зобов`язання, міжпосадові співвідношення в отаті праці керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців підприємства визначати, виходячи з посадового окладу техніка, що не може бути нижче місячної тарифної ставки робітника 3-го розряду, зайнятого в основному виробниитві з нормованими умовами праці. Саме, за цим пунктом встановлювалися посадові оклади заступнику, головному інженеру, головному бухгалтеру та технічному персоналу підприємства.

Згідно пункту 1 Постанови №859 розмір посадового окладу в обов`язковому порядку мав прив`язуватися до мінімального посадового окладу працівника основної професії визначеного у колективному договорі підприємства, тобто за умовами пункту 4.3 колдоговору визначати цей розмір слід, виходячи з посадового окладу техніка, що не може бути нижче місячної тарифної ставки робітника 3-го розряду, зайнятого в основному виробництві з нормованими умовами праці.

В пункті 1 Постанови №859 Кабінет Міністрів України зазначив , що однією з вимог до укладання контрактів є їх відповідність законодавству. Це означає, що Контракт не може містити умов, які призведуть до погіршення становища працівника порівняно з законодавством України про працю, що контракт повинен бути прийнятий у відповідності з компетенцією органу чи посадової особи і не суперечити іншим актам законодавства.

Проте, посадові оклади ОСОБА_1 як керівника підприємсва в спірному періоді не відповідали чинному на той час законодавству, мінімальним гарантіям оплати праці, встановлених Галузевими угодами, приписам Постанови Кабінетом Міністрів України №859 .

Так, починаючи з 28 квітня 2004 року по 22 лютого 2010 року орган управління майном в особі міського голови встановлював посадові оклади керівнику СКРБШП без прив`язки до мінімального посадового окладу техніка, мінімальний розмір якого у колективному договорі визначався виходячи з умов Галузевої угоди, а у разі встановлення у поточному бюджетному періоді чинним законодавством мінімальної заробітної плати у більших розмірах, не брав цей рівень до виконання як державну соціальну гарантію.

Згідно пункту 15 розділу 3 «Умови матеріального забезпечення керівника» контрактів, укладених із ОСОБА_1 за виконання обов`язків передбачених контрактами, органом управління майном були встановлені місячні посадові оклади, зокрема: від 28.04.2004 р. в розмірі 615 грн.; від 27.04.2005 р. в розмірі 711 грн.; від 27.04.2006 р. в розмірі 1400 грн.; від 27.04.2007 р. в розмір 1400 гр.; від 22.08.2007 р. в розмірі 2110 грн.; від 27.06.2008 р. в розмірі 2110 грн. та ві 27.04.2009 р. в розмірі 2110 грн. і фактично відпрацьованого часу.

Крім того, до окремих із них були додані доповнення щодо зміни розміру посадового окладу. Так, до розділу 3 пункт 15 а) доповненнями: від 1 вересня 2004 р. з цієї дати д контракту від 28 квітня 2004 р. зазначався посадовий оклад в розмірі 711 грн. і фактичн відпрацьованого часу; з 03 квітня 2006 р. до контракту від 27.04.2005 р. передбачався посадови оклад в розмірі 1400 грн., а до контракту від 27.04.2007 р. з 01.08.2007 р. посадовий оклад встановлювався в розмірі 2110 грн.

Наведені позивачем обґрунтування невідповідності розміру його посадового окладу нормам чинного законодавства підтверджуються висновком за результатами проведення судово-економічної експертизи від 13 лютого 2020 року №2819/19-26/270-275/20-26, проведеної у кримінальному провадженні №000017, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 травня 2017 року, дослідженого у судовому засіданні.

Експертом був зроблений перерахуок посадового окладу позивача з урахуванням галузевих угод, мінімальної заробітної плати за просту не екваліфіковану працю, тарифної ставки робітника 1 розряду та тарифної ставки робітника ІІІ розряду з коофіцієнтом складності (посадового окладу техніка) та показником кратності мінімальних посадових окладів відповідно до додаку до постанови КМУ "Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств" ( наведені розрахунки в додатках 1, 2 та 3 до висновку експерта)

Так, Законом України №1328-4 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2003 рік від 25.11.2003 р. була встановлена мінімальна заробітна плата, за просту некваліфіковану прап в розмірі 205 грн., з терміном дії від 01.12.2003 р. по 01.09.2004 р., а з 01 вересня Законом України №1801-4 «Про внесення змін до «Закону України «Про Державний бюджет України 2004 рік» від 17.06.2004 р. була встановлена мінімальна заробітна плата в розмірі 237 грн терміном дії до 01.01.2005 р.

Отже, виходячиз розміру мінімальної заробітної плати 205 і 237 грн, посадовий оклад ОСОБА_1 в контракті від 28.04.2004 р. мав бути встановлений органом управління майном розмірі у розмірі 885,60 грн.(205 х 1.2 х 1.2.x 3 = 885,60). Аналогічно 237х 1.2х 1.2 х 3 = 1023,84 він мав бути більшим і в доповненні, не 711 грн. (237 х 3 = 711), а в розмірі 1023, грн.

Статтею 83 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Держави бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України №2505-4 і 25.03.2005 р. зміни розміру мінімальної заробітної плати за просту, некваліфіковану працю в даному бюджетному році, передбачалося проводити в декілька періодів, зокрема з 01 січня вона мала бути в розмірі 262 грн., з 01 квітня - 290 грн., з 01 липня - 310 грн. і з 01 вересня в розмірі 332 грн.

Встановлюючи посадовий оклад в контракті від 27.04.2005 р., орган управління майном мав визначати його виходячи з мінімальної заробітної плати, яка діяла з 01 квітня 2005 р. в розмірі 290 грн. Разом з тим, у пункті 15 а) контракту він був визначений виходячи з мінімальної заробітної плати в 237 грн, дія якої закінчилася 31 грудня 2004 р. і був встановлений знову (237 х 3 = 711 грн.) в розмірі 711 грн.

У подальшому, до контракту від 27.04.2005 р., орган управління майном доповненням від 03 квітня 2006 р вніс зміни до пункту 15 Розділу 3 « Умови матеріального забезпечення Керівника» виклавши абзац а) у такій редакції: « посадового окладу в розмірі 1400 гривень і фактично відпрацьованого часу». З даного контракту, як і з попередніх не зрозумілий алгоритм його визначення.

Як вбачається, розмір посадового окладу в 1400 грн.( 350 х 4 = 1400) в доповненні, як і в попередніх контрактах, був визначений виходячи з мінімальної заробітної плати, більш всього за просту, некваліфіковану працю в розмірі 350 грн., який був встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» №3235-4 від 20.12.2005 р.(стаття 82) та показника кратності в більшому розмірі 4.

Враховуючи, що мінімальна заробітна плата в розмірі 350 грн. мала термін дії з 01 січня по 01 липня 2006 р., закономірно і доповнення від 03 квітня 2006 р до контракту від 27.04.2005 р. мало діяти не з 03 квітня, а з 01 січня 2006 р. Отже, посадовий оклад позивача в зазначеному доповненні мав бути не 1400, а 1512.00 грн. (350 х 1.2 х 1.2 х 3 =1512).

Укладаючи контракт від 27 квітня 2006 р., орган управління майном по суті цим контрактом пролонгував посадовий оклад в 1400 грн., який був зазначений в доповненні від 03 квітня 2006 р. до контракту від 27.04.2005 р. До того ж з 1 квітня 2006 р. ним був змінений показник кратності до посадового окладу техніка з 3 до 4. Разом з тим, законодавчо встановлені розміри мінімальної заробітної плати з терміном дії з 01 липня в розмірі 375 грн. та відповідно з 01 грудня в розмірі 400 грн., які були встановлені Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» №3235-4 від 20.12.2005 р.(стаття 82) взагалі не бралися до розрахунків.

Починаючи, з 01 жовтня 2007 р. і до дня звільнення позивача, з займаної посади керівника, тобто до 22 лютого 2010 р. законодавством змінювався розмір мінімальної заробітної плати за просту, некваліфіковану працю в таких розмірах: на 2008 р. з 01 січня - 515 грн., з 01 квітня - 525 грн., з 01 жовтня - 545 грн., з 01 грудня - 605 грн.; на 2009 р. з 01 січня - 605 грн., з 01 квітня - 625 грн., з 01 липня - 630 грн,, з 01 жовтня-650 грн., з 01 листопада-744 грн.; на 2010 р. з 01 січня - 869 грн. Зазначені розміри вказано з врахуванням законів про Державний бюджет, що діяли на момент даних правовідносин.

Таким чином, місячні посадові оклади в контрактах, які діяли в спірному періоді: від 28.04.2004 р. в розмірі 615 грн.; від 27.04.2005 р. в розмірі 711 грн.; від 27.04.2006 р. в розмірі 1400 грн.; від 27.04.2007 р. в розмірі 1400 гр.; від 22.08.2007 р. в розмірі 2110 грн.; від 27.06.2008 р. в розмірі 2110 грн.; від 27.04.2009 р. в розмірі 2110 грн. та в доповненнях до них всупереч взятим зобов язанням належно не визначалися за угодою сторін. Орган управління майном визначав їх на власний розсуд, виходячи з мінімальної тарифної ставки робітника, який виконує просту, некваліфіковану роботу ( прибиральник службових приміщень), тобто на рівні законодавчо встановленої мінімальної заробітної тати, без врахування її законодавчих змін та мінімальних гарантій в оплаті праці, що не відповідає вимогам Галузевих угод та правовим позиціям Постанови №859.

Тобто сторонами в запропонованих контрактах і в відповідних доповненнях до них, були узгоджені посадові оклади керівника без прив`язки до посадового окладу техніка, що не може бути нижче місячної тарифної ставки робітника 3-го розряду шляхової дільниці, як цього вимагали правові позиції Постанови №859 з урахуванням умов колективного договору підприємства, без обґрунтування розміру показника кратності посадових окладів техніка, без врахування законодавчих змін мінімальної заробітної тати та мінімальних гарантій з отати праці передбачених Галузевими угодами та нормами Постанови №859, які діяли в даний період, які мали бути відображені у зрозумілій формі в Розділі 3 «Умови матеріального забезпечення Керівника» або в Положенні про оплату праці керівника комунального підприємства, з чітким обґрунтуванням схеми його визначення, останнє мало бути додатком до контракту.

Пунктом 1 Постанови №859 визначено, що однією з вимог до укладання контрактів є їх відповідність законодавству. Це означає, що контракт не може містити умов, які призведуть до погіршення становища працівника порівняно з законодавством України про працю, що контракт повинен бути прийнятий у відповідності з компетенцією органу чи посадової особи і не суперечити іншим актам законодавства.

Відповідно до частини 3 ст.21 КЗпП, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Контрактна форма трудового договору не може впроваджуватися нормативними актами центральних і місцевих органів виконавчої влади, актами органів місцевого самоврядування, а також колективними договорами і угодами та іншими локальними нормативними актами.

При встановленні посадових окладів позивачу, норми та мінімальні гарантії в оплаті праці передбачених законодавством, положеннями Галузевих угод та умовами Колективних договорів, які діяли з 28.04.2004 р. по 22.02.2010 р. не застосовувались.

У подальшому посадові оклади ставали підставою для нарахування заробітної плати за фактично відпрацьований час, облік якого вело СКРБШП. Розміри виплат не могли бути меншими, ніж передбачено чинним законодавством, галузевими угодами і колективним договором, і залежали від виконання умов контракту.

В зв`язку з тим, що орган управління майном встановлював в контрактах посадові оклади в менших розмірах ніж це передбачено чинним законодавством це призвело до недоврахування та недоплати заробітної плати .

Отже, згідно зазначеного висновку експерта посадові оклади мали б бути визначені в наступних розмірах ( додаток до висновку №3):

-контракт від 28 квітня 2004 р. посадовий оклад з квітня 2004 р. по серпень 2004 р. в розмірі 885,60 грн.; з вересня 2004 р. по грудень 2004 р. в розмірі 1023,84 грн.; з січня 2005 р. по березень 2005 р. в розмірі 1131,84 грн.;

-контракт від 27 квітня 2005 р. посадовий оклад з квітня 2005 р. по червень 2005 р. в розмірі 1252,80 грн., з липня 2005 р. по серпень 2005 р. в розмірі 1339,20 грн., з вересня 2005 р. по грудень 2005 р. в розмірі 1434,24 грн., з січня 2006 р. по березень 2006 р. в розмірі 1512,00 грн.;

-контракт від 27 квітня 2006 р. посадовий оклад з квітня 2006 р. по червень 2006 р. в розмірі 2016,00 грн., з липня 2006 р. по листопад 2006 р. в розмірі 2160,00 грн., за грудень 2006 р. в розмірі 2304,00 грн., з січня 2007 р. по березень 2007 р. в розмірі 2496,00 грн.;

-контракт від 27 квітня 2007 р. посадовий оклад з квітня 2007 р. по червень 2007 р. в розмірі 2620,80 грн., з липня 2007 р. по вересень 2007 р. в розмірі 2745,60 грн., з жовтня 2007 р. по грудень 2007 р. в розмірі 2870,40 грн., з січня 2008 р. по березень 2008 р. в розмірі 3213,60 грн.;

-контракт від 27 квітня 2008 р. посадовий оклад з квітня 2008 р. по вересень 2008 р. в розмірі 3276,00 грн., з жовтня 2008 р. по листопад 2008 р. в розмірі 3400,80 грн., з грудня 2008 р. по березень 2009 р. в розмірі 3775,20 грн.;

-контракт від 27 квітня 2009 р. посадовий оклад з квітня 2009 р. по червень 2009 р. в розмірі 3900 грн., з липня 2009 р. по вересень 2009 р. в розмірі 3931,20 грн., з жовтня 2009 р. по грудень 2009 р. в розмірі 4642,56 грн., з січня 2010 р. по лютий 2010 р. в розмірі 5631,12 грн.

Ураховуючи викеладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог поозивача щодо визнання незаконними контрактів, укладених між ним як керівником підприємства, що є у комунальній власності та Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області 28 квітня 2004 р.; 27 квітня 2005, 2006, 2007, 2008 та 2009 роках в частині визначення розміру посадового окладу та необхідності визначення його з урахуванням наведених вище нормативно-правових аків, галузевих угод та колективних договорів.

Разом з тим, стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Так, відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частина 2 ст.233 КЗпП (в редакції, що діяла на день звернення позивача до суу), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у своєму рішення № 8-рп/2013 від 15.10.2013, в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Проте, як установлено судом та не заперечувалось сторонами, про неправильність нарахування заробітної плати та взначення посадового окладу з порушенням мінімальних соціальних гарантій позивач дізнався 03 травні 2017 року, коли за його заявою внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №000017 за ознаками злочинів, передбачених ч.1, 2 ст. 175 КК України.

Проте, за захистом своїх трудових прав ОСОБА_1 звернувся до суду лише 17 травня 2022 року.

Твердження позивача про те, що про розміри недонарахованої йому заробітної плати йому стало вівдомо лише після отримання висновку судово-економічної експертизи від 13 лютого 2020 року №2819/19-26/270-275/20-26, проведеної у кримінальному провадженні №000017 та до цього часу його звернення до суду було неможливим, суд відкидає, оскільки позивач не міг бути визнаний потерпілим у кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених за ч.1, 2 ст.175 КК України, а відак, його права могли бути відновленні лише у разі його звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідним позовом.

Необізнанність позивача про розміри недонарахованої йому заробітної плати не спростовують того факту, що йому було відомо про порушення його прав на момент порушення кримінального провадження 03 травня 2017 року. Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості клопотати перед судом, у разі його звернення з відповідним позовом, про призначення експертизи щодо визначення розміру недонарахованої йому заробітної плати.

Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до суду 15 травня 2022 року із вимогами про визнання незаконними контрактів, укладених між ним як керівником підприємства, що є у комунальній власності та Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області 28 квітня 2004 р.; 27 квітня 2005, 2006, 2007, 2008 та 2009 роках в частині визначення розміру посадового окладу та необхідності визначення його з урахуванням наведених вище нормативно-правових аків, галузевих угод та колективних договорів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував, що вимоги про стягнення заробітної не донарахованої внаслідок недотримання у контрактах мінімальних соціальних гарантій при визначенні посадового окладу, заявлені ним окремо від позовних вимог до Старокостянтинівської міської ради у позові до КП «РБПІП», яке перебуває на розгляді у Старокостянинівському районному суді (справа №683/739/2021)

Таким чиином суд приходить до висновку, що норми ч.2 ст. 233 КЗпП щодо права звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, не поширюються на позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними умов контрактів в частині розміру посадового окладу та зобов`язання перерахування його розміну.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З урахуванням всановлених судом обставин щодо пропуску позивачем строку позовної давності та за умови подання 22 липня 2022 року відповідачем Старокостянтинівською міською радою заяви про застосування строку позовної давності, суд уважає, що у задоволенні позову слід відмовити відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання незаконними контрактів з керівником підприємства, що є у комунальній власності, укладені між Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області та ОСОБА_1 28 квітня 2004 року, 27 квітня 2005 року, 27 квітня 2006 року, 27 квітня 2007 року, 27 квітня 2008 року, 27 квітня 2009 року в частині визначення розміру посадового окладу, зобов`язання Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області провести перерахунок посадового окладу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, місце знаходження: вул. К.Острозького, 41 м.Старокостянтинів Хмельницької області, 31100, .

Повний текст рішення складено 29 листопада 2022 року.

Суддя: