Справа № 442/6055/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/1366/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Іванової О.О.

з участю представника позивача Кеню Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2022 року в складі судді Крамара О.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», первісний позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановив:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду із позовом ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, просило у межах погашення заборгованості за кредитним договором №065/31/08-f від 20.02.2008 у розмірі 366602,77 дол. США, а також судових витрат звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 20.02.2008, а саме: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 343,3 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, земельну ділянку, загальною площею 0,1810 га, розташовану за адресою: с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер :01:002:0085 шляхом продажу ПАТ КБ «Надра» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку викладеному у ст. 38 Закону України Про іпотеку та надання ПАТ КБ «Надра» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Вимоги обґрунтовані тим, що 22.02.2008 між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем укладено кредитний договір №065/31/08-f на суму 187267,50 доларів США строком до 18.12.2025 зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у договорі. З метою забезпечення виконання даного кредитного договору, 20.02.2008 між сторонами укладено іпотечний договір № 1872, згідно умов якого за невиконання або неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, тому станом на 08.07.2014 у нього виникла заборгованість у відповідному розмірі. Відтак, з метою погашення заборгованості за кредитним договором просить звернути стягнення на предмет іпотеки та позовні вимоги задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

УхвалоюДрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2022 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 2 а.с. 63).

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2022 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №065/31/08-f від 20.02.2008 року в розмірі 366602,77 дол.США, а також судових витрат, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 20.02.2008, а саме: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 343,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0,1810 га, розташовану за адресою: с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер :01:002:0085.

Реалізовано предмет іпотеки шляхом продажу ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку викладеному у ст.38 Закону України Про іпотеку та надано ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» 243.60 грн. судового збору, та 12161,40 грн. судового збору у дохід держави.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі не заперечує щодо укладення з банком кредитного договору з відповідними умовами, а також договору іпотеки на забезпечення виконання такого.

При цьому, покликаючись на фактичні життєві обставини, які були причиною неможливості виконання своїх кредитних зобов`язань, виникнення заборгованості, вимогу банку та звернення до суду з позовом про стягнення такої, відповідач зазначає про судові рішення, якими стягнуто з нього заборгованість у розмірі 248326,42 дол. США.

Зокрема, направивши письмове повідомлення про дострокове погашення заборгованості, кредитодавець змінив строк виконання зобов`язання.

З врахуванням наведеного вважає, що позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягення на предмет іпотеки із спливом строку позовної давності, про що заявлено у суді першої інстанції.

Покликається на судову практику касаційного суду щодо позовної давності та зазначає, що подавав суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, однак суд не взяв таку до уваги.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2022 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити із застосуванням спливу строку давності.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов висновку, що позичальник порушив умови кредитного договору, своєчасно не повернувши кредит та відсотки за користування таким, тому з метою виконання основного зобов`язання, в рахунок погашення заборгованості необхідно звернути стягнення на спірне заставлене майно.

Також суд вирішив питання судових витрат, а саме стягнув з відповідача в користь позивача 243,60 грн. судового збору, а 12161,40 грн. у дохід держави.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками місцевого суду.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що 20.02.2008 між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 065/31/08-f на суму 187267,50 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,79 % строком до 18.12.2025 (т. 1 а.с. 9-12).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач свої зобов`язання за договорами виконав, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 187267,50 дол. США, що визнається сторонами по справі, відтак не підлягає доказуванню в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦК України.

Згідно із п. 4.3.2. кредитного договору відповідач зобов`язаний належним чином дотримуватися положень цього договору, сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку і строки, визначені у кредитному договорі.

У разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначених у п.3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.1. кредитного договору).

У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору, за кожен випадок.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_3 (поручитель) з однієї сторони та ПАТ КБ «Надра» (кредитор), з другої сторони, укладено договір поруки № 009/31/08-f від 20.08.2008 (т. 1 а.с. 128).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач направив 18.05.2011 на адресу позивачальника та поручителя повідомлення із зазначенням розміру заборгованості за договором станом на 29.03.2011, а також з вимогою погасити заборгованість протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобов`язання.

В подальшому, ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 липня 2014 року задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 276491,97 доларів США.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 276491,97 долари США, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором станом на 29.03.2011 року, в розмірі 248326.42 долари США, що еквівалентно станом на 04.12.2017 року 6717229.66 грн., з яких 185031.67 дол. США - заборгованість по тілу кредиту, 63294.75 дол. США - відсотки за користування кредитними коштами, та 141784.20 грн. пені, нарахованої за період з 13.09.2010 року до 28.03.2011 року.

Вирішено питання судових витрат (т. 2 а.с. 13-15).

Іншими словами із матеріалів справи дійсно вбачається, що правовідносини між сторонами вже були предметом судового розгляду, з приводу чого наявне судове рішення про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили (справа №442/2142/11).

Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №361/7543/17 (провадження № 14-546цс19) зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки не приводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки немає домовленості сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням. Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Під час виконання судового рішення про стягнення з боржника грошової суми в інтересах іпотекодержателя у межах виконавчого провадження звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється з урахуванням відповідних норм Закону України «Про іпотеку» та статті 572 ЦК України, зокрема з урахуванням права стягувача, який є іпотекодержателем, одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими стягувачами. Водночас з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині потрібно зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке можна було розуміти як подвійне.

Колегія суддів виходить з того, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 33 Закону в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Таким чином, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання кредитного договору, 20.02.2008 між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, предметом якого є: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок, позначений на плані літ. А-2, складається з семи кімнат, однієї кухні та підвалу, житлова площа будинку 125,6 кв.м., загальна площа 343,3 кв.м. До будинку відносяться такі господарські будівлі та споруди: цегляний перехід, позначений на плані літ. Б, цегляний сарай В,цегляна вбиральня Г, дерев`яна огорожа 1-2; земельна ділянка, загальною площею 0,1810 га, розташована за адресою: с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, кадастровий номер :01:002:0085.

Відповідно до п. 5.1 договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором.

Згідно із п. 5.3. іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін про передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею з7 ЗУ «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору кіпвлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку».

Звертаючись до суду з даним позовом, банк просить звернути стягнення на заставне майно з метою погашення кредитної заборгованості у спосіб укладанням від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку викладеному у ст. 38 Закону України Про іпотеку та надання ПАТ КБ «Надра» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Поряд з цим, банк зазначив, що ОСОБА_5 взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, тому згідно розрахунку заборгованості така станом на 08.07.2014 становить 366602,77 доларів США, що еквівалентно 4293758,67 грн., з яких: 185031,67 дол.США заборгованість по кредиту, 141522,50 дол. США прострочених відсотків, 525,90 дол. США донарахованих відсотків; 20795,95 дол. США пені за порушення строку сплати ануїтету, 18726,75 дол. США штраф.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції ухвалив реалізувати предмет іпотеки шляхом продажу ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку викладеному у ст. 38 Закону України Про іпотеку та надав ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» всі повноваження, необхідні для здійснення продажу.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 свої доводи фактично зводить до того, що позивач пропустив позовну давність, з приводу чого подав суду заяву про застосування наслідків спливу такої, відтак перевіряючи доводи апелянта ОСОБА_1 про невірне застосування судом першої інстанції положення ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України щодо спливу позовної давності, колегія суддів враховує таке.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому, здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Разом з тим, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, зокрема, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Колегія суддів виходить з того, що відповідно до статей 12 і 33 ЗУ «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосібзадоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року, справа № 310/11024/15-ц.

Обставин за яких би у суду були відсутні підстави для застосування відповідної постанови касаційного суду та висловленої у ній позиції, колегія суддів не встановила, підстав щодо необхідності відступити від відповідних висновків чи застосування інших учасники справи не наводять.

В свою чергу, частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

При цьому, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

За змістом статті 41 Закон України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону.

Таким чином, враховуючи передбачене у п. 5.3 договору іпотеки від 20.02.2008 право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ЗУ «Про іпотеку» та дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позовних вимог у судовому порядку, оскільки в даній ситуації позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту його прав як іпотекодержателя.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені ст. 367 ЦК Укпраїни.

При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Незважаючи на відсутність відповідних доводів в апеляційній скарзі, які є підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів не може залишити у законній силі оскаржуване рішення, оскільки встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового по суті спору про відмову у задоволенні позовних вимог, що свідчить про часткову під ставність апеляційної скарги.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення повністю та ухвалення нового по суті спору, колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат.

Так, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються ЗУ «Про судовий збір».

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону).

Ставка судового збору (у редакції чинній на час звернення до суду з позовом) за подання позовної заяви майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, враховуючи законодавче обмеження верхньої межі судового збору за позова майнового характеру, судовий збір який підлягав сплаті при зверненні до суду з даним позовом, а відтак і перерозподілу за наслідками розгляду такого становив 3654 грн (1218 * 3).

В свою чергу, відповідно до п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно довідки Дрогобицького об`єднаного управління ПФУ у Львівській області № 6253 2725 6785 1261 отримує пенсію по інвалідності, при цьому слідуючи копії посвідчення № НОМЕР_1 йому призначено пенсію по інвалідності ІІ групи у 2004 році, відтак останній звільнений від сплати судового збору в силу закону.

Таким чином, враховуючи сплату ПАТ КБ «Надра» 243,60 грн. судового збору при зверненні до суду з даним позовом, при цьому необхідність сплати 3654 грн, з ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» необхідно достягнути 3410 грн у дохід держави за розгляд справи у суді першої інстанції.

В свою чергу, за розгляд справи в апеляційному суді необхідно стягнути з ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» у дохід держави судовий збір у розмірі 5481 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», первісний позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» у дохід держави судовий збір у розмірі 9135 (де`ять тисяч сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок, з яких 3410 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та 5481 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк