ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8201/22 Справа № 235/1827/21 Суддя у 1-й інстанції - Клікунова А.С. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі: Держава Україна, Донецька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року, ухваленого суддею Клікуновою А.С. у місті Покровськ Донецької області повний текст судового судового рішення складено 09 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доДержави України в особі Донецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування прокуратури або суду.

З урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 06.04.2021 року та 11.05.2021 року (а.с.104-119, 137-139), ОСОБА_1 просив стягнути на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України моральну шкоду в розмірі 740000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.11.2014 року Красноармійським МВ ГУМС України в Донецькій області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0002653 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, за фактом неправомірних дій колишнього керівника ДП «ВК «Краснолиманська» ОСОБА_1 , які призвели до стійкої неплатоспроможності державного підприємства.

15.01.2015 року Красноармійським МВ ГУМС України в Донецькій області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, за фактом неправомірних дій колишнього керівника ДП «ВК «Краснолиманська» ОСОБА_1 , якими завдано значних збитків державі.

Постановами від 14.05.2015 року прокурором Донецької області здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0002653 та №0000083 було доручено слідчому управлінню прокуратури Донецької області.

З цього часу й до завершення досудового розслідування у цих провадженнях органом досудового розслідування виступала прокуратура Донецької області в особі її структурного підрозділу - слідчого управління прокуратури Донецької області.

14.05.2015 року вказані кримінальні провадження об`єднано в одне провадження, якому присвоєно загальний №0002653, згодом змінено кваліфікацію кримінальних правопорушень з ч.1 ст. 364 КК України на ч.5 ст.191 КК України.

16.10.2015 року, приблизно о 15.00 годині, в м.Полтава на автодорозі М03 «Київ-Харків- Довжанський» автомобіль під керуванням позивача було зупинено працівниками поліції, позивача затримано працівниками Служби безпеки України. Під час затримання працівниками СБУ був проведений особистий обшук позивача, в ході якого у нього вилучили посвідчення генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська», водійське посвідчення, грошові кошти у сумі 248,50 грн та наручний годинник «Реймонд Велл».

Під час зупинення автомобіля в салоні, окрім позивача, знаходились його дружина та 2-річний син, всі разом вони прямували з м. Києва до м. Покровська Донецької області для відвідування його хворого батька. Причини затримання ані йому, ані його дружині не повідомлялись, будь-яких пояснень не надавалось аж до 22.00 години, доки до відділу поліції, куди його було доставлено, прибув слідчий органів прокуратури Донецької області. Його дружина увесь цей час знаходилась в автомобілі з малолітньою дитиною та була позбавлена можливості поспілкуватися з ним, працівники поліції та СБУ відмовлялися надавати їй будь-яку інформацію.

В період часу з 23.05 до 23.57 години 16.10.2015 року слідчим прокуратури Донецької області позивачу було вручено письмове повідомлення про підозру в тому, що перебуваючи на посаді генерального директора Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», являючись службовою особою, діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків від своєї протиправної діяльності для юридичної особи ДП «ВК «Краснолиманська», діючи з корисливих мотивів, а саме з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших не встановлених слідством осіб, за попередньою змовою із службовими особами ПП «Красноармійське автопідприємство» та ТОВ «Український Лізинговий фонд», він скоїв заволодіння майном ДП «ВК «Краснолиманська» на загальну суму 21 885 046,3 грн, що є особливо великим розміром, тобто вчинив злочин, передбачений ч.5 ст.191 КК України.

На його неодноразові прохання допустити захисника та надати можливість поспілкуватись з ним йому було відмовлено.

В ніч на 17.10.2015 року його етапом відвезли до ІТТ Краматорського МВ УМВС України в Донецькій області.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 17.10.2015 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 21 885 024 грн та поміщено до Артемівського слідчого ізолятора.

29.10.2015 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області ухвалу суду від 17.10.2015 року скасовано, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 2 000 000 грн та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, щодо обмеження ряду його прав. Того ж дня за нього було внесено заставу в розмірі 2 000 000 грн та 30.10.2015 року звільнено зі слідчого ізолятора.

Ухвалами Краматорського міського суду Донецької області від 19.10.2015 року та 21.10.2015 року було накладено арешт на майно позивача, зокрема, наручний годинник «Реймонд Велл», будинок, розташований за адресою: АР Крим, смт. Роздольне, вул. Гоголя, 44, та транспортний засіб NIEWIADOW державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 р.в.

30.03.2016 року позивачу вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні №0002653 на ч.4 ст.191 КК України, відповідно до якої він, перебуваючи на посаді Генерального директора Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», діючи умисно, з корисливих мотивів та за попередньою змовою з невстановленими посадовими особами ПП «Красноармійське автопідприємство», достовірно знаючи, що тарифи по окремим автомобілям в актах здачі-приймання виконаних робіт на відповідають тарифам, встановленим в Додатку №2 до договору №05/01-5 від 05.01.2012, затвердив 18 актів виконаних робіт, внаслідок чого ДП «ВК «Краснолиманська» зайво перерахувало ПП «Красноармійське автопідприємство» 184 430,39 грн.

15.04.2016 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області направлено обвинувальний акт, затверджений 13.04.2016 року прокуратурою Донецької області у кримінальному провадженні №0002653, щодо вчинення позивачем злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

05.05.2016 року ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22.06.2016, вказаний обвинувальний акт повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

27.07.2016 року прокуратурою Донецької області затверджено новий обвинувальний акт, який 18.08.2016 року направлено до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27.10.2016 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002653 вдруге повернуто прокурору.

Обвинувальний акт, затверджений прокуратурою Донецької області та направлений до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 21.03.2017 року, ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.07.2017 року втретє було повернуто прокурору. Втім, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2017 року ухвалу суду від 25.07.2017 року було скасовано та призначено новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.

23.02.2018 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області у кримінальному провадженні стосовно позивача було проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд обвинувального акту.

За період з лютого 2018 року по жовтень 2019 року судом проведено 21 судове засідання, а саме, 23.02.2018, 03.03.2018, 18.04.2018, 15.06.2018, 20.06.2018, 16.07.2018, 21.08.2018, 25.09.2018, 31.10.2018, 30.10.2018, 31.10.2018, 20.11.2018, 04.12.2018, 05.12.2018, 06.02.2019, 07.02.2019, 28.03.2019, 29.03.2018, 23.04.2019, 28.05.2019, 24.07.2019 та 28.10.2019.

Ухвалою суду від 28.10.2019 року провадження у справі стосовно позивача було закрито у зв`язку з відмовою прокурора від обвинувачення, скасовано накладений раніше арешт на належне йому майно та вирішено питання щодо повернення суми застави, внесеної на підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області; ухвала набрала законної сили 05.11.2019 року.

Позивач стверджує, що такими діями як незаконне затримання, незаконне проведення під час затримання особистого обшуку, незаконне взяття та тримання під вартою, незаконне обмеження прав внаслідок застосування запобіжного заходу застави, незаконне накладення арешту на майно, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, довготривале перебування під слідством та судом, які мали місце в період з 16.10.2015 року по 05.11.2019 року, йому спричинено моральну шкоду, яка має бути відшкодована державою в особі Донецької обласної прокуратури, якою здійснювалось досудове розслідування та яка є органом, діями якого заподіяно шкоду, та в особі Державної казначейської служби, яка здійснює управління державними коштами, за рахунок Державного бюджету України.

Моральна шкода також полягає в тому, що позивач з 2000 року по 2014 рік працював на ДП «ВК «Краснолиманська», де пройшов трудовий шлях від робочого до керівника підприємства, яке є найкрупнішим вугільним підприємством, на якому працюють мешканці міста, які знають його як особу, яка очолює підприємство, як чесного та порядного керівника. Інформацію про обвинувачення його у вчиненні злочину, про його затримання та обрання запобіжного заходу було розповсюджено у ЗМІ, як у місцевих, так і загальнодержавних, та в мережі Інтернет, з якою могли ознайомитися усі працівники очолюваного ним підприємства, на якому він працював усе життя та мав чесно зароблений авторитет, це його дуже турбувало та спричиняло моральні страждання, бо руйнувало раніше вибудувані соціальні зв`язки. Під слідством та судом він перебував протягом 4 років, увесь цей час не мав змоги забезпечити себе гідною роботою, був змушений змінити місце проживання та переїхати до м.Київа.

Позивач зазначає, що розмір моральної шкоди має розраховуватись, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом 6000 грн за кожен місяць перебування під слідством та судом, а це 48 місяців, та має дорівнювати 144824 грн, проте, враховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності, характер та обсяг страждань, які йому довелося пережити протягом понад 4 років, рівень приниження його честі та гідності, ступінь знищення його авторитету та масштаб руйнації його соціальних зв`язків, паплюження доброго імені його родини, справедливим розміром відшкодування моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством та судом вважає 250 000 грн.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди за інші, ніж неправомірне перебування під слідством та судом, порушення прав позивача, на його думку, має бути враховано, що під час його затримання та першого повідомлення про підозру йому не надавали можливості залучити захисника та мати з ним конфіденційну зустріч; за злочин, який він не вчинював, стосовно нього було обрано тримання під вартою з визначенням застави у непомірній для нього сумі в розмірі понад 21 млн.грн; він був обмежений у можливості спілкування з дружиною під час його затримання та неповідомлення їй підстав позбавлення його волі; у слідчому ізоляторі він перебував у негідних умовах; йому інкримінувалась значна сума завданої злочином шкоди; в кримінальне провадження були вплутані його батьки, з якими він разом нібито вчинював злочин; кожна така дія вчинювалась цинічно, підривала його віру у справедливість, викликала обурення та завдавала сильний душевний стрес.

З урахуванням характеру та обсягу страждань, які він зазнавав під час вчинення кожного незаконного примусу, відшкодування моральної шкоди позивач визначає таке: за незаконне затримання 50 000 грн, незаконне взяття під варту та незаконне тримання під вартою у слідчому ізоляторі у період з 17.10.2015 по 30.10.2015 - 100 000 грн, незаконне проведення особистого обшуку - 10 000 грн, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - 150 000 грн, незаконне накладення арешту на майно - 30 000 грн.

Загальну суму моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, позивач оцінює в 590 000 грн та просить її стягнути на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Донецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України задоволені частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 292200 (двісті дев`яносто дві тисячі двісті) гривень, заподіяну внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а саме: довготривалого перебування під слідством і судом; незаконного затримання; незаконного взяття і тримання під вартою; незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку; незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; незаконного накладання арешту на майно; незаконного обмеження прав позивача внаслідок застосування запобіжного заходу - застави у кримінальному провадженні №0002653, внесеному 11.11.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення за ч.4 ст.191 КК України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині відмовлених позовних вимог, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що у резолютивній частині рішення суд першої інстанції не відокремив та не зазначив визнану ним і присуджену судом суму компенсації моральної шкоди за кожну окрему протиправну дію, що зазначалось Позивачем в якості самостійної підстави відшкодування моральної шкоди. Вказує, що в мотивувальній частині рішення судом наведено лише розрахунок розміру соральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, щодо інших самостійних вимог, заявлених у позові в якості підстав стягнення моральної шкоди, суд у мотивувальній частині рішення будь-яких висновків не навів та не зазначив мотивів на користь їх відхилення та невизнання.

Вказує, що позивачем заявлялись вимоги про відшкодування не лише тієї моральної шкоди, яка завдана внаслідок довготривалого часу перебування під слідством чи судом, а також вимагалось відшкодування моральної шкоди за кожну з таких дій: за незаконне затримання 16.10.2015 50 000 грн.; за незаконне взяття під варту та незаконне тримання під вартою в період з 17.10.2015 по 30.10.2015 -100 000 грн.; за незаконне проведення в ході кримінального провадження 16.10.2015 під час затримання, особистого обшуку 10 000 грн.; за незаконне повідомлення про підозру 16.10.2015 та 01.04.2016 -150 000 грн.; за незаконне накладення арешту на майно: годинник та автотранспортний засіб 30 000 грн.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції проігнорував правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 28.10.2020 у справі №610/3221/19.

Окрім того, скаржник вказує, що суд першої інстанції не здійснив виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що зашкодило суду повно та об`єктивно з`ясувати обставини, що мають значення для справи, і відповідно прийняти за конне та обґрунтоване судове рішення про відшкодування моральної шкоди за кожну самостійну протиправну дію в заявленому позивачем розмірі.

Відзив на апеляційну на апеляційну скаргу позивача, поданий до суду апеляційної інстанції 28.11.2022 відповідачем Донецькою обласною прокуратурою, колегія суддів не бере до уваги, оскільки його подано з порушенням норм ч.4 ст.360 ЦПК України, без надання доказів надіслання копії відзиву іншій стороні по справі (позивачу ОСОБА_1 ).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Донецької обласної прокуратури Смертенюка Д.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін з викладених у відзиві підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №19-к/к від 14.02.2012 року ОСОБА_1 з 14 лютого 2012 року призначений на посаду генерального директора Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на умовах укладеного контракту (а.с.65-80).

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0002653 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2014 року внесено відомості за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 364 КК України за фактом неправомірних дій колишнього керівника ДП «ВК «Краснолиманська» ОСОБА_1 стосовно укладених ним угод, які призвели до стійкої неплатоспроможності державного підприємства (а.с.14).

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000083 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.01.2015 року внесено відомості за правовою кваліфікацією ч.1 ст.364 КК України за фактом неправомірних дій колишнього керівника та інших посадових осіб ДП «ВК «Краснолиманська», що призвели підприємство до стану фінансового краху, чим завдали значних збитків державі (а.с.15).

14.05.2015 року матеріали вказаних кримінальних проваджень об`єднано в одне провадження №0002653, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень змінено на ч.5 ст.191 КК України (а.с.16-17).

16.10.2015 року ОСОБА_1 було затримано на підставі ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 15.10.2015, час затримання - 15.00 година, в присутності понятих проведено особистий обшук, під час якого виявлено та вилучено посвідчення генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» на ім`я ОСОБА_1 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , грошові кошти у сумі 248,50 грн. та наручний годинник «Реймонд Велл», про що складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с.18-20).

15.10.2015 року слідчим управлінням Прокуратури Донецької області у кримінальному провадженні №0002653 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 КК України, від отримання якого ОСОБА_1 відмовився, про що складено протокол про вручення повідомлення про підозру, фіксацію такого вручення або ознайомлення зі змістом повідомлення від 16.10.2015 року (а.с. 21-23).

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 17.10.2015 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 15.00 години 16.10.2015 року до 15.00 години 14.12.2015 року в Артемівському слідчому ізоляторі, визначено заставу в розмірі 17 968 мінімальних заробітних плат, що складає 21 885 024 грн (а.с.24-25).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29.10.2015 року ухвалу слідчого судді від 17.10.2015 року скасовано, застосовано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Артемівському слідчому ізоляторі строком 60 днів з моменту затримання до 14.12.2015 року, визначено заставу у розмірі 2 000 000 грн (а.с.26-28), яка в означеному розмірі відповідно до платіжного доручення №87074 від 29.10.2015 року була внесена на рахунок Апеляційного суду Донецької області платником ОСОБА_4 (а.с.29).

Відповідно до довідки Артемівської УВП ОСОБА_1 утримувався в установі Державної Пенітенціарної служби України з 16.10.2015 року по 30.10.2015 року, звільнений на підставі ст.20 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у зв`язку з внесенням застави, визначеної ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29.10.2015 року, у розмірі 2 000 000 грн (а.с.30).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 19.10.2015 року в рамках кримінального провадження №0002653 від 11.11.2014 року накладено арешт на наручний годинник «Реймонд Велл», який був вилучений під час затримання ОСОБА_1 (а.с.31-32).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21.10.2015 року в рамках кримінального провадження №0002653 від 11.11.2014 року накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме, будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 1758804), та транспортний засіб NIEWIADOW B6119M4, державний номерний знак НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_2 , шасі НОМЕР_3 , 2008 року випуску, сірий (а.с.33-35).

01.04.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0002653 на ч.4 ст.191 КК України, повідомлення складено слідчим управлінням Прокуратури Донецької області 30.03.2016 року (а. с. 36-41).

13.04.2016 року прокуратурою Донецької області складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002653 від 11.11.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України (а. с. 42-44).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.05.2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22.06.2016 року, вказаний обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення у відповідність з вимогами закону, запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2 000 000 грн. залишено без змін (а.с.45-46).

27.07.2016 року прокуратурою Донецької області у кримінальному провадженні №0002653 від 11.11.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, складено та затверджено новий обвинувальний акт (а.с. 47-49).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27.10.2016 року, вказаний обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення його у відповідність з вимогами закону, запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2 000 000 грн. залишено без змін (а.с.50-53).

Обвинувальний акт, складений та затверджений прокуратурою Донецької області 27.07.2016 року, та повторно направлений до суду 21.03.2017 року, ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.07.2017 року повернуто прокурору для приведення його у відповідність з вимогами закону, запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2 000 000 грн. залишено без змін (а.с.57-58).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2017 року ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.07.2017 року скасовано, призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції (а.с.61).

Ухвалою суду від 28.10.2019 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.4 ст.191 КК України закрито у зв`язку з відмовою прокурора від обвинувачення відповідно до п.2 ч.2 ст.284 КПК України, скасовано арешт майна, накладений ухвалами Краматорського міського суду Донецької області від 19.10.2015 року та 21.10.2015 року, вирішено питання про повернення заставодавцю суми грошової застави, внесеної на підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області в розмірі 2 000 000 грн (а.с.62-63). Ухвала набрала законної сили 05.11.2019 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів, виходив з того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону №266/94-ВР, оскільки кримінальне провадження за його обвинуваченням було закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував

глибину фізичних та душевних страждань позивача, зниження престижу, поставлення під сумнів ділової репутації, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості визначив до стягнення компенсацію моральної шкоди в розмірі 292 200,00 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , проте частково погоджується з доводами позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ч.2 ст.11 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.3 ст.16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною 7 статті 1176 ЦК України визначено, що порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994 (далі Закон №266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно положень ч.2 ст.1 вказаного Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з нормами Закону №266/94-ВР: право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.2 ч.1 ст.2 Закону); громадянинові відшкодовується моральна шкода (п.5 ч.1 ст.3 Закону); відшкодування шкоди у випадках, передбачених зокрема, пунктом 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону).

Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі, компенсацію моральної шкоди.

Вказані правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року (справа № 383/596/15).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень ч.5 ст.9, ч.6 ст. 4 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

За змістом ст.13 Закону №266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством; відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (п.п.2, 3).

Наведена норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Законом не встановлено граничний розмір такої шкоди.

Суд визначає мінімальну суму грошової компенсації моральної шкоди з урахуванням ч. 3 ст. 13 вказаного Закону.

Притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (п.14 ч.1 ст.3 КПК України); вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано (ч.1 ст. 532 КПК України).

Суд першої інстанції визначив період відшкодування моральної шкоди з дня затримання та повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання ухвалою суду про закриття кримінального провадження законної сили, тобто в даному випадку з 16.10.2015 року по 05.11.2019 року, що складає 48 місяців 21 день (48,7 місяців).

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діє на час розгляду справи (п.9).

Також, в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року (справа №214/1543/15-ц) зазначено, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, що діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

У постанові Верховного суду від 20.09.2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) викладено правовий висновок, за яким при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини: оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення по справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року); порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (рішення по справі «Савула проти України» від 10.12.2009 року); достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права, справедлива сатисфакція потерпілій стороні (рішення по справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 року).

Розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідатиме справедливій сатисфакції за незаконне кримінальне переслідування позивача правоохоронними органами, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, стану здоров`я потерпілого (позивача), тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»); в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації (рішення у справах «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії»).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів з урахуванням наведених вище норм матеріального права часткового погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що визначений судом до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди 292 200 грн., який визначено судом у мінімальному розмірі, відповідно розрахунку - 48,7 місяців перебування під слідством та судом х 6000 грн. мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2021, з урахуванням обставин цієї справи, особи позивача є дещо заниженим, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів, буручи до уваги особу ОСОБА_1 , який обіймав посаду генерального директора Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» і притягнення його до кримінальної відповідальності призвело до зниження його престижу, поставило під сумнів ділову репутацію з причини розповсюдження інформації про порушену відносно нього кримінальну справу, позивачу доводилося відповідати на питання щодо притягнення його до кримінальної відповідальності, виправдовуватись, пояснювати ситуацію, доказувати свою невинуватість, що в період розгляду кримінального провадження під час перебування під судом позивач прийняв участь в 21 судовому засіданні, що призводило до душевного хвилювання, додаткового психічного та психологічного навантаження, необхідності докладати додаткові зусилля для розуміння ходу судового розгляду та відновлення душевної рівноваги після їх закінчення, що знаходження в постійному стресовому стані вимагало від позивача додаткових і тривалих зусиль для організації свого життя, та з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, строку перебування під слідством та судом, майже 49 місяців 4 роки, вважає за необхідне змінити рішення суду та збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача з 292 200,00 гривень. до 500 000 грн.

На думку колегії суддів такий розмір моральної шкоди відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості та перенесеним ОСОБА_1 душевним стражданням, завданим йому незаконним кримінальним переслідуванням правоохоронними органами.

Доводи сторони позивача про те, що суд першої інстанції у резолютивній частині рішення не відокремив та не зазначив визнану ним і присуджену судом суму компенсації моральної шкоди за кожну окрему протиправну дію та не навів з цього приводу у мотивувальній частині рішення будь-яких висновків та не зазначив мотивів на користь їх відхилення та невизнання, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, тому визначення розміру моральної шкоди за кожну протиправну дію не є необхідною умовою у справах по відшкодуванню моральної шкоди завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування прокуратури або суду.

Суд першої інстанції розглянувши справу, зробив висновок, що завдана позивачу шкода підлягає стягненню з Державної казначейської служби України.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

На вказані обставини суд першої інстанцій уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції залишається таким, що ухвалено на користь позивача, проте резолютивна частина рішення підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди збільшеної судом апеляційної інстанції до 500 000 грн. та в частині стягнення коштів не з Державної казначейської служби України, а з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року в частині розміру моральної шкоди змінити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 500 000 (п`тсот тисяч гривень) грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: