Провадження № 6/522/276/22
УХВАЛА

31 жовтня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання - Гаркуші Є. О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката судового наказу (боржник ОСОБА_3 ), -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про видачу дубліката судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на малолітнього сина ОСОБА_4 .

В обґрунтування заяви зазначено, що 29.09.2017 Приморським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06.01.2022 вона зверталася до суду із заявою про видачу їй судового наказу, оскільки вона його не отримувала. Проте, Приморським районним судом було повідомлено, що згідно з матеріалами справи оригінал судового наказу було їй надіслано на адресу місця її реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 .

Вказує, що станом на час видачі судом судового наказу за зареєстрованою адресою вона не проживала, а разом з дитиною проживала в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . За зареєстрованим її місцем проживання проживала та по цей час проживає її мати, яка отримала судовий наказ, однак у зв`язку з його втратою їй його не передала. Указаний судовий наказ на примусовому виконанні у виконавчій службі не перебував.

На підставі наведеного, просила видати дублікат судового наказу, виданого Приморським районним судом м. Одеси 29 вересня 2017 року у справі № 522/18212/17 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні заявник та її представник ОСОБА_2 заяву підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлний належним чином.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 29.09.2017 Приморським районним судом м. Одеси видано судовий наказ у справі № 522/18212/17 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.09.2017 Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було направлено копію судового наказу, проте відомості щодо вручення судового наказу ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

З листа Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) від 10.02.2022 № 17016 слідує, що у відділі не перебуває і не перебувало на виконанні судового наказу Приморського районного суду м. Одеси, виданого 29.09.2017 по справі № 522/18212/17 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження з відкритим доступом на сайті: asvpweb.minjust.gov.ua, за параметрами пошуку за прізвищем, ім`ям та по батькові боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 31.10.2022 відкриті виконавчі провадження відсутні.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини наголошує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що судовий наказ є виконавчим документом, підлягає примусовому виконанню та може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені аліменти.

Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката судового наказу у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий документ було втрачено, надавши відповідні докази. Дублікат виконавчого документа видається на підставі матеріалів справи.

Обґрунтовуючи заяву про видачу дубліката судового наказу, заявник посилається на те, що направлений 29.09.2017 Приморським районним судом м. Одеси судовий наказ на адресу її реєстрації був прийнятий під підпис для передання її матір`ю ОСОБА_5 , однак переданий не їй був, оскільки був втрачений.

У постанові від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) Верховний Суд зазначив, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, провадження № 61-11034св19.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №18/1147/11 сформульовано правовий висновок про те, що для мети отримання дублікату виконавчого документа, виданого на виконання чинного рішення (а іншого не доведено), стягувач не повинен доводити фізичної втрати оригіналу наказу, а має доводити відсутність у нього виконавчого документу, який йому було видано, та, як наслідок, відсутність у нього можливості звернутися до органів виконання, оскільки його прагненням є лише виконання чинного судового рішення.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що стягувач з даною заявою звернулася до суду в межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, що виконавчий документ було втрачено, ураховуючи, що судовий наказ, який набрав законної сили, є обов`язковим до виконання, не виконується, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та видачі ОСОБА_1 дубліката судового наказу № 522/18212/17 від 29.09.2017, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись статтями 260, 261, 353, пунктом 17.4 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката судового наказу задовольнити.

Видати дублікат судового наказу, виданого Приморським районним судом м. Одеси 29 вересня 2017 року у справі № 522/18212/17 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. Ю. Федчишена