Справа № 350/1142/21
Провадження № 22-ц/4808/986/22
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Кузів А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Рожнятівського районного суду від 01 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Бейка А.М. в селищі Рожнятів, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації),

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі ПрАТ «СГ «ТАС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації).

Позов мотивовано тим, що 25 квітня 2018 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та власником транспортного засобу Аudі А7, р.н. НОМЕР_1 , укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № FО-00084777 (далі Договір страхування), предметом якого є страхування вказаного транспортного засобу.

04 липня 2018 року у м. Івано-Франківську по вул. Миру, 88 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого транспортного засобу та транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, р.н. НОМЕР_2 , водієм якого був відповідач ОСОБА_1 . В результаті зазначеної ДТП застрахований транспортний засіб було пошкоджено, що підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 липня 2018 року у справі № 344/10295/18.

Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого транспортного засобу Аudі А7, р.н. НОМЕР_1 , звернувся до позивача із заявою про настання події. З метою визначення вартості відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу було проведено його огляд, про що складено акт огляду та отримано рахунок № НОМЕР_3 , відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 37 547,06 грн, та додатковий рахунок № НОМЕР_4 на доплату у розмірі 4 025,53 грн.

У зв`язку із зазначеним, позивачем на підставі зібраних документів та заяв власника застрахованого транспортного засобу про виплату страхового відшкодування складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № 20629Р/09/2018 на суму 37 547,06 грн, з якої 18 135 грн зараховано до суми несплачених страхових платежів, а 19 412,06 грн - сума, що належить до виплати. Окрім цього, було складено страховий акт № 21795Р/09/2018 на доплату суми страхового відшкодування у розмірі 4 025,53 грн. Загалом фактичні витрати позивача склали 41 572,59 грн. Виплата страхового відшкодування підтверджується платіжними дорученнями № 89239 та № 91095.

Оскільки винуватцем ДТП є ОСОБА_1 , а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Згідно Поліса № АМ/6997961 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн. ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу 22 770,82 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 55433. Отже, решта шкоди в розмірі 18 801,77 грн підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу (суброгації).

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача 18 801,77 грн матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) та 2 270 грн судового збору.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 01 листопада 2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПАТ «НАСК «Оранта».

Рішенням Рожнятівського районного суду від 01 квітня 2022 року в задоволенні позову ПрАТ «СГ «ТАС» до ОСОБА_1 , ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу відмовлено.

На вказане рішення ПрАТ «СГ «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначено, що ПрАТ «СГ «ТАС», як страховик за Договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, який виплатив страхове відшкодування, відповідно до приписів ЦК України та Закону України «Про страхування» реалізувало своє право вимоги до страховика відповідальної особи (ПАТ «НАСК «Оранта») шляхом звернення з листом про виплату страхового відшкодування. ПАТ «НАСК «Оранта» в свою чергу виконало умови Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (Полісу № АМ/6997961) та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і виплатило страхове відшкодування в розмірі 22 770,82 грн із застосуванням спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що страховик здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тому різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків, тобто ОСОБА_1 .

При розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано положення статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до неправильного вирішення спору.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не скористалися.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень частини другої статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 липня 2018 року у м. Івано-Франківську по вул. Миру, 88 відбулася ДТП за участю транспортного засобу Аudі А7, р.н. НОМЕР_1 , та транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, р.н. НОМЕР_2 , водієм якого був відповідач ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 липня 2018 року у справі № 344/10295/18 винним у вчиненні даної ДТП визнано ОСОБА_1 (а.с. 7).

Транспортний засіб Аudі А7, р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № FО-00084777 від 25 квітня 2018 року (а.с. 5-6).

Цивільна відповідальність винного у ДТП водія транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, р.н. НОМЕР_2 , згідно полісу № АМ/6997961 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 червня 2018 року була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 92).

04 липня 2018 року власник пошкодженого транспортного засобу Аudі А7, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повідомив ПрАТ «СГ «ТАС» про настання події. Цього ж дня страховиком було оглянуто транспортний засіб та складено акт огляду (а.с. 8-10).

Згідно рахунку № СИХ-С-000137 від 05 липня 2018 року, складеного ТОВ «Інтер Авто Центр», вартість ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу Аudі А7, р.н. НОМЕР_1 , складає 37 547,06 грн (а.с. 11).

Окрім цього, додатковим рахунком № СИХ-С-000146 від 08 серпня 2018 року визначено доплату у розмірі 4 025,53 грн (а.с. 12).

30 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 14).

31 липня 2018 року страховиком складено страховий акт № 20629Р/09/2018, згідно якого сума страхового відшкодування становить 37 547,06 грн, з яких 18 135 грн зараховано до суми несплачених страхових платежів, а 19 412,06 грн - сума, що належить до виплати (а.с. 15).

08 серпня 2018 року ОСОБА_2 подав заяву про доплату страхового відшкодування (а.с. 13).

10 серпня 2018 року страховиком складено страховий акт № 21795Р/09/2018, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 4 025,53 грн (а.с. 16).

Отже, загальна сума страхового відшкодування за ремонт пошкодженого транспортного засобу Аudі А7, р.н. НОМЕР_1 , становить 41 572,59 грн.

ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування за ремонт вказаного транспортного засобу, що підтверджується платіжними дорученнями № 89239 від 01 серпня 2018 року та № 91095 від 13 серпня 2018 року (а.с. 17, 18).

17 жовтня 2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернулося до ПАТ «НАСК «Оранта», як до страховика заподіювача шкоди, із заявою про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) (а.с. 60).

09 листопада 2018 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт № ОЦВ-Р-18-8502/1, згідно з якими сума страхового відшкодування становить 22 770,852 грн (а.с. 84-85).

Згідно платіжного доручення № 55433 від 13 листопада 2018 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу ПрАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 22 770,82 грн (а.с. 20).

Отже, різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням становить 18 801,77 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ПрАТ «СГ «ТАС», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме ПАТ «НАСК «Оранта», як страховик ОСОБА_1 , з вини якого сталася ДТП, є відповідальною особою за спричинену у ДТП шкоду у межах ліміту відповідальності. Оскільки ліміт відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта» при сплаті позивачу ПрАТ «СГ «ТАС» в даному випадку не перевищено, то саме з ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає відшкодуванню оцінена шкода, яка була завдана внаслідок ДТП. Тому в позовних вимогах ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення з ОСОБА_1 18 801,77 грн матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) та судового збору слід відмовити. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що спори між юридичними особами не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки віднесені до компетенції господарського суду, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» заявлені позивачем майнові вимоги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), відповідно до якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування».

Позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи, як до страховика потерпілої особи, перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком ПАТ «НАСК «Оранта» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з частиною 1 зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц, провадження № 61-4756св18.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що позивач набув право вимоги не до ОСОБА_1 , а до ПАТ «НАСК «Оранта» в межах його відповідальності як страховика.

Встановивши, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу Аudі А7, р.н. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 , як із винної особи, підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням в розмірі 18 801,77 грн. Відповідно, відсутні підстави для стягнення різниці з ПАТ «НАСК «Оранта». Крім того, позивачем вимоги до цього відповідача не заявлялися.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 2 270 грн судового збору за подання позовної заяви та 3 405 грн судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 5 675 грн судового збору.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задоволити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 01 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (місцезнаходження: пр-т Перемоги, 65, м. Київ, ) 18 801,77 грн (вісімнадцять тисяч вісімсот одну гривню 77 копійок) матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) та 5 675 грн (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень) судового збору. В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта