Номер провадження: 22-ц/813/6224/22
Справа № 496/6271/21
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Колеснікова Г.Я., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2022 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та в належному оформленні спадщини на земельні ділянки та встановлення факту родинних відносин, проживання однією сім`єю

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та в належному оформленні спадщини на земельні ділянки та встановлення факту родинних відносин, проживання однією сім`єю.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та в належному оформлені спадщини на земельні ділянки та встановлення факту родинних відносин, проживання однією сім`єю визнати не поданою та повернуто заявнику.

Роз`яснено позивачам, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2022 року та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом оскарження є ухвала суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ст.353 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Так, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що оскільки недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 30 грудня 2021 року позивачем не усунуто та не сплачено судовий збір у визначеному законом розмірі, та відсутнє клопотання про розстрочення або відстрочення сплати судового збору, тому позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню позивачу.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справ, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та в належному оформленні спадщини на земельні ділянки та встановлення факту родинних відносин, проживання однією сім`єю.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 30.12.2021 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та відповідно до ст. 185 ЦПК України, позивачу було надано строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду (а.с. 106-111).

05.01.2022 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання, згідно якого позивачка просила зменшити розмір позовних вимог, знявши з розгляду позовну вимогу №10 про визнання за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки АДРЕСА_1 загальною площею 0,67 га або 0,31 га (за виключенням 0,36 га земель ОСОБА_3 ), поєднати справи №496/6271/21 та № 496/6272/21 в одне провадження, також доповнено заяву про витребування доказів (а.с. 113-115).

Також апеляційним розглядом справи встановлено, що на виконання ухвали суду від 30.12.2021 року, ОСОБА_1 10.01.2022 року подала до суду заяву про недовіру судді Горяєву І.М. та заперечення на дії суду, у яких навела додаткові пояснення на усунення недоліків позову, клопотання про звільнення її від сплати судового збору та оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с. 118-127).

Однак, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 13.01.2022 рокувищевказану позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику (а.с. 143-146).

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є протиправною, оскільки в ній, всупереч ч.2 ст. 185 ЦПК України, суд не зазначив точну суму судового збору, яку вона повинна була сплатити, а зазначив лише, що підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, ОСОБА_1 також зазначає, що на виконання ухвали суду про залишення її позовної заяви без руху, вона самостійно вирахувала суму судового збору як 996 грн., тобто 0,4 % від прожиткового мінімуму та сплатила його, відповідно надавши до суду оригінал квитанції про сплату вказаного судового збору до суду (а.с. 118).

Отже ОСОБА_1 вважає, що заперечення та заява, які були подані нею 10.01.2022 року були спрямовані на виконання ухвали суду від 30.12.2021 року, оскільки вимоги ухвали від 30.12.2021 року вона виконала саме так, як було зазначено в ухвалі суду.

Апеляційний суд частково погоджується із такими доводами апелянта, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, вищевказаною статтею регламентовано обов`язок суду зазначити в ухвалі про залишення позову без руху точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

При цьому, враховуючи, що на момент пред`явлення позову, в тому числі з майновими вимогами, встановити точну його ціну з наявних матеріалів справи неможливо, розмір судового збору попередньо мав визначити суд першої інстанції, як визначено в ч.2 ст.176 ЦПК України.

Разом з тим, як вбачається зі змісту ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 30.12.2021 року про залишена без руху позовної заяви ОСОБА_1 , районний суд вказуючи позивачу про необхідність сплатити судовий збір за подачу позовної заяви,точної суми судового збору, не зазначив, а зазначив лише, що підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с. 109).

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В подальшому, вказуючи на неусунення недоліків, суд першої інстанції не звернув увагу на те, ОСОБА_1 надала оригінал квитанції 10.01.2021р про сплату судового збору у сумі 992,40 грн., а також клопотання про звільнення її від сплати судового збору.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 12 ЦПК України не сприяв позивачеві у реалізації ним своїх прав і дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, чим порушив права позивача на доступ до правосуддя.

Окрім іншого, апеляційний суд також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду,що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 367, 368, ч.2 ст. 369, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2022 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та в належному оформленні спадщини на земельні ділянки та встановлення факту родинних відносин, проживання однією сім`єю направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.11.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Г.Я. Колесніков

О.С. Комлева