ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/3737/21 Номер провадження 22-ц/814/1120/22Головуючий у 1-й інстанції Штих Т.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Абрамова П.С., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про компенсацію моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (далі - ТУ ДБР у м. Полтаві) про компенсацію моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі ухвали суду від 02 лютого 2018 року органами прокуратури було внесено відомості до ЄРДР №0000138 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 367, частиною другою статті 382 КК України.

У даному кримінальному провадженні слідчими неодноразово приймалися рішення про його закриття, які скасовувалися ухвалами слідчих суддів.

27 вересня 2019 року матеріали кримінального провадження №0000138 були направлені до ТУ ДБР у м. Полтаві для проведення досудового розслідування, яке доручено здійснювати слідчому Кравченко Т.А.

Після направлення матеріалів кримінального провадження, позивач неодноразово звертався до слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві із клопотаннями та заявами, однак останній неналежним чином реагував на них, чим порушив конституційне право позивача на доступ до правосуддя.

Своїми тривалими неправомірними діями та бездіяльністю, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, прийняття слідчим рішень про відмову в задоволенні клопотань у спосіб, який демонструє ОСОБА_1 ігнорування його доводів, слідчий Кравченко Т.А. заподіяла позивачу моральну шкоду.

Враховуючи все вищевказане, позивач прохав суд захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяної йому неправомірною тривалою бездіяльністю слідчого відповідача ОСОБА_2 при імітації досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000138, шляхом стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди у розмірі 540000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТУ ДБР у м. Полтаві про компенсацію моральної шкоди залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2021 рокуне погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохає скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2021 року та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, які спростовуються і суперечать правовій позиції Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду по даній категорії справ, так як у цій справі підставою відшкодування шкоди є факт систематичного прийняття слідчим рішень з порушенням вимог КПК України, а також надмірна тривалість досудового розслідування, яке на час винесення оскаржуваного судового рішення тривало понад 45 місяців.

Разом з тим, позивач зазначає, що 25 червня 2021 року слідчий виніс постанову про закриття кримінального провадження №0000138, однак 18 серпня 2021 року вищевказана постанова слідчого була скасована судовим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова та продовжено досудове розслідування.

22 вересня 2021 року слідчий повторно виніс постанову про закриття кримінального провадження №0000138, яка судовим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року була скасована та продовжено досудове розслідування.

Також місцевий суд при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду по даній категорії справ.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що позивачем не доведено, що надані ним до суду першої інстанції клопотання та заяви стосувалися саме кримінального провадження 0000138 та були отримані органом досудового розслідування.

Також вказаними позивачем ухвалами слідчих суддів не встановлено саме протиправну бездіяльність слідчих в частині невиконання службових обов`язків.

Окрім того, реалізація ОСОБА_1 його права на оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, у порядку, встановленому КПК України, та задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку він зазначив.

Пославшись на значну кількість поданих позовів ОСОБА_1 по даній категорії справ, відповідач зазначає про наявність зловживання останнім своїми процесуальними правами.

На думку відповідача, ТУ ДБР у м. Полтаві у цій справі є неналежним відповідачем, адже позивач у своїй позовній заяві не зазначив відповідачем державу Україну в особі відповідних органів.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, до зали суду на розгляд справи не з`явився.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року по справі №646/8863/17 скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено та зобов`язано компетентні особи прокуратури Харківської області внести відповідні відомості за їх заявою від 15 грудня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 60).

Відповідно до відомостей з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2018 року було зареєстровано кримінальне провадження №0000138 за заявою ОСОБА_1 щодо кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 364 КК України, частиною першою статті 365 КК України, частиною першою статті 366 КК України, частиною першою статті 367 КК України та частиною другою статті 382 КК України (а.с. 42-44).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року по справі №646/1752/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено та постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 20 березня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000138 від 02 лютого 2018 року скасовано (а.с. 57-59).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2018 року по справі №646/1752/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 23 квітня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000138 скасовано, в іншій частині скарги - відмовлено (а.с. 54-56).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року по справі №646/1752/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області від 27 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000138 від 02 лютого 2018 року за частиною першою статті 364 КК України, частиною першою статті 365 КК України, частиною першою статті 366 КК України, частиною першою статті 367 КК України та частиною другою статті 382 КК України (а.с. 52-53).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2019 року по справі №646/1752/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 20 травня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000138 від 02 лютого 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364 КК України, частиною першою статті 365 КК України, частиною першою статті 366 КК України, частиною першою статті 367 КК України та частиною другою статті 382 КК України. Матеріали кримінального провадження №0000138 від 02 лютого 2018 року повернуто до прокуратури Харківської області для відновлення досудового розслідування (а.с. 49-51).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2019 року по справі №646/1752/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 29 серпня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000138 від 02 лютого 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364 КК України, частиною першою статті 365 КК України, частиною першою статті 366 КК України, частиною першою статті 367 КК України та частиною другою статті 382 КК України. Матеріали кримінального провадження №0000138 від 02 лютого 2018 року повернуто до прокуратури Харківської області для відновлення досудового розслідування (а.с. 45-48).

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ТУ ДБР у м. Полтаві клопотання про проведення судово-психологічної експертизи в рамках кримінального провадження №0000138, з метою встановлення розміру компенсації моральної шкоди (а.с. 41).

На вищевказане клопотання ТУ ДБР у м. Полтаві надало відповідь №1-1361/02-1 від 20 лютого 2020 року, в якій вказано про задоволення клопотання та про подальше призначення судово-психологічної експертизи ОСОБА_1 (а.с. 40).

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав до Октябрського районного суду м. Полтави скаргу на умисне порушення статті 19 Конституції України і суворе порушення статті 220 КПК України слідчим першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР в м. Полтаві Кравченко Т.О. при імітації розслідування кримінального провадження №0000138, в якій скаржник прохав зобов`язати слідчого протягом трьох днів розглянути його клопотання від 11 лютого 2020 року про проведення судово-психологічної експертизи по кримінальному провадженню №0000138 і направити на його адресу відповідний процесуальний документ (а.с. 39-39а).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року по справі №554/1854/20 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР в м. Полтаві Кравченко Т.О., яка полягає у нерозгляді клопотання від 11 лютого 2020 року в порядку статті 220 КПК України відмовлено (а.с. 34-35).

10 серпня 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ТУ ДБР в м. Полтаві клопотання, в якому прохав надати йому статус потерпілого у кримінальному провадженні №0000138 (а.с. 33).

07 вересня 2020 року ОСОБА_1 направив до Октябрського районного суду м. Полтави скаргу на умисне допущення бездіяльності і грубе порушення частини першої статті 40, статей 55, 220 КПК України слідчим першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР в м. Полтаві Кравченко Т.О. при імітації розслідування кримінального провадження №0000138, в якій скаржник прохав зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві розглянути його клопотання від 10 серпня 2020 року (а.с. 32).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06 січня 2021 року по справі №554/1854/20 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР в м. Полтаві Кравченко Т.О., яка полягає у нерозгляді клопотання від 10 серпня 2020 року у порядку статті 220 КПК України відмовлено (а.с. 20-21).

25 вересня 2020 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ТУ ДБР у м. Полтаві клопотання, у якому заявник прохав відсторонити від досудового розслідування слідчого Кравченко Т.О. (а.с. 19).

На вищевказане клопотання ТУ ДБР у м. Полтаві надало відповідь №І-10014/15-02-1-20 від 01 жовтня 2020 року, в якому зазначило про відсутність підстав для відсторонення слідчого. У частині доводів звернення щодо недотримання слідчим розумних строків досудового розслідування роз`яснено, що відповідно до положень статті 308 КПК України скарга щодо недотримання слідчим розумних строків розглядається прокурором вищого рівня. Крім того, дії або бездіяльність слідчого оскаржується до слідчого судді місцевого суду в порядку статей 303-307 КПК України (а.с. 18).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо поданої позивачем до суду апеляційної інстанції копії ухвали

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги позивачем додано копію ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2021 року по справі №642/5510/21.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки копія ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2021 року по справі №642/5510/21 подана апелянтом разом з апеляційною скаргою (а.с. 145-146) та не була подана до суду першої інстанції, відтак, з урахуванням положень статті 367 ЦПК України, не приймається до уваги колегією суддів, так як жодні поважні причини щодо неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції в матеріалах справи відсутні та апелянтом не зазначені.

Щодо моральної шкоди

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із скаргами на дії та/або бездіяльність слідчих та прокурорів, які здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000138. Ухвалами слідчих суддів неодноразово задовольнялись скарги ОСОБА_1 та скасовувались постанови слідчого управління прокуратури Харківської області щодо закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000138 від 02 лютого 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364 КК України, частиною першою статті 365 КК України, частиною першою статті 366 КК України, частиною першою статті 367 КК України та частиною другою статті 382 КК України. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у задоволенні скарг позивача щодо бездіяльності слідчих ТУ ДБР у м. Полтаві ухвалами слідчих суддів було відмовлено.

Враховуючи, що відповідачем у даній цивільній справі є ТУ ДБР у м. Полтаві, то колегія суддів вважає, що саме їх діяння мають бути досліджені та проаналізовані при перегляді оскаржуваного судового рішення.

У відповідності до частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З вищевказаної правової норми вбачається, що тільки відмова у задоволенні скарги може свідчити про відсутність протиправних дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора. Решта ж ухвал слідчого судді, що ухвалюються на користь скаржника, свідчать про встановлення слідчим суддею певних порушень з боку слідчих та/або прокурорів.

Як вже зазначалося, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

У справі, яка переглядається, позивач пов`язував завдання йому моральних страждань із неналежним здійсненням слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві розслідування кримінального провадження № 0000138, оскільки слідчий не реагував на його клопотання, не повідомляв про результати їх розгляду, не вчиняв слідчих дій у кримінальному провадженні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві, про які вказано у позові ОСОБА_1 , та настанням шкоди.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що матеріали даної справи не містять в собі підтвердження факту неправомірності дій відповідача, адже подані до слідчого судді скарги щодо неправомірності дій та бездіяльності слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві не були задоволені останнім, а в свою чергу матеріали справи іншого підтвердження таких діянь слідчого не містять.

Що ж стосується клопотань №1-5 (а.с. 9-17), які містяться в матеріалах справи, то колегія суддів не бере їх до уваги, адже з наданих позивачем квитанцій поштової установи неможливо встановити факт їх отримання відповідачем. Також з аналізу наданих квитанцій судом було встановлено, що деякі з них (а.с. 16) містять адресу отримання: м. Київ, 01133, у той час як місцерозташування відповідача м. Полтава.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2022 року по справі № 638/12050/20 зазначено, що в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Що ж стосується підтвердження завданої відповідачем моральної шкоди позивачу, то до суду першої інстанції останнім було подано виписку із медичної карти стаціонарного хворого №1879 неврологічного відділення. Ця виписка підтверджує факт проходження лікування у стаціонарі позивачем в період часу з 08 вересня 2017 року по 20 вересня 2017 року. Також в ній зазначено про віддалені наслідки черепно-мозкової травми, отриманої позивачем у 1996 році.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі вказано, що матеріали кримінального провадження № 0000138 були передані до ТУ ДБР у м. Полтаві для проведення досудового розслідування у вересні 2019 року, що в свою чергу виключає можливість заподіяння моральної шкоди відповідачем ОСОБА_1 у серпні-вересні 2017 року.

Враховуючи, що в ході розгляду справи позивач не довів наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Посилання в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не застосовано відповідні правові висновки Верховного Суду є безпідставними, оскільки у наведених заявником справах та у справі, яка переглядається, встановлені різні фактичні обставини.

Зокрема, на відміну від справи, що переглядається, у зазначених заявником справах встановлено факт тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача. У справі, що переглядається, судами не встановлено факт тривалої бездіяльності, на що посилався позивач в обґрунтування позову. Тобто з урахуванням встановлення інших обставин у справі, місцевий суд мав обґрунтовані підстави для висновку про відмову у позові.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до незгоди з ухваленим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2021 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 ,а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

О.О. Панченко