Провадження №2/523/2372/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 10 березня 2021 року він надав відповідачці грошові кошти в розмірі 424469,43 грн., що еквівалентно 15300 дол. США на строк до 01 травня 2021 року, але відповідачка борг вчасно не повернула і на даний час ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з неї суму боргу за офіційним курсом Національного банку України на час складання позовної заяви у розмірі 419164,92 грн., пеню - 10466,36 грн., інфляційні витрати - 5518,10 грн., 3% річних за весь період прострочення - 2093,27 грн., а також судові витрати 4879,48 грн.

14 липня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 14 липня 2021 року були вжиті заходи забепечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці.

Сторони в судове засідання не з`явилися, суд вживав заходи щодо їх повідомлення про час і місце розгляду справи шляхом направлення смс-повідомлення на зазначені в заяві номери телефонів. В матеріалах справи є клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Фіхтмана Р.Л., відповідно до якого він та позивач підтримують позовні вимоги та просять розглядати справу у їх відсутності.

Відповідачка у судові засідання не з`являлася. В матеріалах справи є її заява від 22 лютого 2022 року в якій вона повідомила, що не може з`явитися у судове засідання, так як перебуває на стаціонарному лікуванні у зв`язку із захворюванням на COVID-19, підтверджуючі документи зможе надати після оформлення ій лікарняного, а також повідомила, що повернула гроші ОСОБА_1 на підтвердження чого має відповідні розписки.

Судом враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що 10 березня 2021 року ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_2 прийняла грошові кошти у сумі 424469,43, що еквівалентно 15300 дол. США за офіційним курсом НБУ на день посвідчення договору та зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів еквівалентну 15300 дол. США за офіційним курсом НБУ на день платежу в повному обсязі у строк до 01 травня 2021 року. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований у реєстрі за № 343.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці вказану суму грошей.

Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення боргу не виконала у встановлений у договорі строк і на даний час ухиляється від його виконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Під час укладання договору позики сторони домовилися, що у разі несвоєчасного повернення суми позики відповідачка зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України (п. 8 договору позики).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ.

Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Судом встановлено із змісту договору,що сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру.

Отже, немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі N 908/1501/18

Враховуючи встановлені обставини та вказані норми вимога позивача про стягнення пені є безпідставною, тому не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення суми позики -419 164,92 грн., інфляційних витрат за весь час прострочення у розмірі 5518,10 грн., 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення - 2093,27 грн., то вони є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Посилання відповідачки на те, що вона у добровільному порядку повернула заборгованості за договором позики, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи належними та допустимими доказами, оскільки саме відповідачка повинна довести повернення коштів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 4267,76 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76, 81, 89, 95,141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором позики у розмірі 426776,29 грн., з яких заборгованість за основним боргом 419 164,92 грн., що еквівалентно 15300 дол. США на дату складання позову, інфляційні витрати за весь час прострочення у розмірі 5518,10 грн., 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення - 2093,27 грн., та судовий збір у розмірі 4267,76 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 25.11.2022 р.

Суддя