ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6659/22 Справа № 212/2487/22 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 212/2487/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , та Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 липня 2022 року,-

УСТАНОВИВ:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, посилаючись на отримання ним професійних захворюваннь внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці.

Позивач зауважував на тому, що перебуваючи в трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», в період з 07 вересня 1981 року до 23 грудня 1997 року, він отримав професійні захворювання, що характеризується наступним: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), ЛН першого ступеня. J 68.4; супутний діагноз: Радикулопатія шийна з вираженим функціональним порушеннями і больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Захворювання професійне (1997 р.) М54.1.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що у позивача змінився його образ та якість життя, він не може працювати, допомагати своїй сім`ї, що завдає йому моральних страждань. Позивач скаржиться на задишку після незначного фізичного навантаження, частий сухий приступоподібний кашель впродовж дня, не може обійтися без сторонньої допомоги. Це негативно впливає на психоемоційний стан здоров`я Позивача, він замикається у собі.

Отже, вважаючи причиною отримання професійних захворювань тривалу роботу в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1 500 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача з відповідача, просить збільшити розмір моральної шкоди до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, стан здоров`я, який не поліпшується, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, які необхідні позивачу для поліпшення стану здоров`я.

Апелянт посилається на те, що внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, оскільки його постійно турбує стан його здоров`я. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, втратив 50 % професійної працездатності безстроково.

Апелянт, посилаючись на правову позицію Верховного суду України у справі № 180/683/13-у від 25.07.2018 року, вказує на те, що судом не зазначено, що сума морального відшкодування має бути стягнута без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

На думку відповідача, судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі, без врахування засад розумності, виваженості й справедливості у зв`язку зі втратою позивачем первинно 10% втрати професійної працездатності.

При цьому апелянт наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц в якій зазначено, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України, критеріїв.

Зазначає, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційній на скарга відповідача - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 23 грудня 1988 року до 23 грудня 1997 року працював підземним електрозварювальником, підземним кріпильником, на шахтах «Комунар» та «Гігант» РУ ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда».

Згідно Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) вих. № 2/2-1714 від 17 вересня 2007 року, позивач працював на посадах підземного кріпильника та підземного електрогазозварювальника.

На посаді підземного кріпильника: 30% - доставка інструментів, матеріалів, окремих частин металокріплення, футеровки безпосередньо до місця ведення роботи вручну; 70% - кріплення гірничих вироблень: установка металевих рам, шпунтовка лунок під кріплення за допомогою шпунтового молотка, збирання породи вручну, футеровка кріпи вироблень, затягування боків та покрівлі і забутовку порожнеч, витяг кріпи, перекріплення, ремонт кріпи, виконував виріб люків, вентиляційних двер, зведення деревяних перемичок і перегородок, ремонт вентиляційних пристроїв.

На посаді підземного електрогазозварювальника: 20% - доставка газоелектрозварювального устаткування, балонів з ацетиленом, киснем, інструментів, матеріалів, запасних частин безпосередньо до місця ведення робіт вручну; 80 % - робив зварювання різних з`єднань різними швами, зварку, наварку і різання металів за допомогою газоелектрозварювальної апаратури у всіх положеннях, зовнішнім оглядом визначає дефекти в зварених з`єднаннях і робить їхнє усунення, ремонт і усунення дефектів в електрозварювальній апаратурі, регулювання, підбирає електроди, установлює режими зварювання.

На посаді підземного кріпильника, за даними карти умов праці аналогічного робочого місця за результатами атестації, проведеної ВО «Кривбасруда» в 1994 р.: аерезоль фіброгенної дії (з вмістом діоксида кремнія в пилу від 10% до 70%) фактичне значення: до 18,42 мг/м3, нормативне значення 2,0 мг/м3.

На посаді підземного електрогазозварювальника, за даними карти умов праці аналогічного робочого місця за результатами атестації, проведеної ВО «Кривбасруда» в 1994 р.: шкідливі речовини: марганець у зварювальному аерозолі (фактичне значення 0,81 мг/м3, нормативне значення 0,2 мг/м3); азоту двоокису (фактичне значення 4,82 мг/м3, нормативне значення 2,0 мг/м3); вуглецю окис (фактичне значення 0,4 мг/м3, нормативне значення 20,0 мг/м3); аерезоль фіброгенної дії (з вмістом діоксида кремнія в пилу від 10% до 70%) фактичне значення: до 2,2 мг/м3, нормативне значення 1,0 мг/м3.

Для проведення розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання позивача було створено комісію, якою 12 березня 2009 року у підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), Форми П-4.

Пунктом 12 Акту встановлено, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 3 місяці, загальний стаж роботи 16 років 3 місяці.

Пунком 13 Акту зроблено висновок щодо наявності шкідливих умов праці: умови праці підземного кріпильника на шахті «Гігант» ВО «Кривбасруда» відносяться до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості.

Пунктом 14 Акту позивачу визначено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), ЛН першого ступеня. J 68.4. Супутний діагноз: Радикулопатія шийна з вираженим функціональним порушеннями і больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Захворювання професійне (1997 р.) М54.1.

Відповідно до п. 19 акту ПІБ, посади особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні нормативи є керівництво шахти «Комунар» та «Гігант» ім. Дзержинського ВО Кривбасруда, шахти «Гігант» ВО «Кривбасруда» під час роботи ОСОБА_1 на них. Порушення ст. 153 КЗпП України.

Висновоком МСЕК серія 10 ААА № 002634 від 09.06.2010 року позивачу повторно та безстроково було встановлено 50% (сорок) втрати професійної працездатності по трьом професійним захворюванням: 1) радикулопатія - 40%, 2) ХОЗЛ - 10% (первинно) та третя група інвалідності.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання виникли у позивача під час та внаслідок виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача, однак не може погодитись віз визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворюваннь позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 50 % та його визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 березня 2009 року вбачається, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 3 місяці, загальний стаж роботи 16 років 3 місяці.

Пунком 13 Акту встанволено наявності шкідливих умов праці: умови праці підземного кріпильника на шахті «Гігант» ВО «Кривбасруда» відносяться до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виникнення хронічних професійних захворювань, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи відповідача про те, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі, без врахування засад розумності, виваженості й справедливості у зв`язку зі втратою позивачем первинно 10% втрати професійної працездатності колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до витребуваного судом апеляційної інстанції первинного висновку МСЕК від 09 вересня 1997 року, позивачу первинно було встановлено 40 % втрати професійної працездатності, відсоток яких по радикулопатії залишився незмінним, а 10% встановлено первинно по ХОЗЛ.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Виходячи з цих обставин та, враховуючи те, що позивач тривалий час працював на підприємстві відповідача протягом 16 років 03 місяців, з яких 16 років 03 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 50 %, визнання його особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, враховуючи, встановлення ступеню втрати професійної працездатності та групи інвалідності, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість наслідків отриманих професійних захворювань, наявність фізичних страждань позивача, що в свою чергу викликають моральні страждання вважає, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Тому колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, оскільки він не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність у розмірі 50 %, безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Періодично проходить курси лікування, однак, незважаючи на постійні курси лікування, покращення в стані здоров`я не спостерігається, а враховуючи, встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково, взагалі можливість такого відновлення неможливе.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер отриманих позивачем професійних захворювань, загальний стаж роботи позивача протягом 16 років 03 місяців, та стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача впродовж 16 років 03 місяців, що потягло втрату працездатності в розмірі 50 % безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 150 000 грн. до 200 000 грн.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики в аналогічних справах.

Доводи апеляційної скарги відповідача АТ «Кривбасзалізрудком», про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві.

Посилання відповідача на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, в якій зазначено, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України, критеріїв, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, тому сума морального відшкодування має бути визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає доповненню із зазначенням в рішенні що сума морального відшкодування стягнута без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подала позов про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманням професійних захворювань на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди, рішення суду підлягає зміні в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави із збільшенням цього розміру з 1 500 грн. до 2 000 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2022 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 150 000 грн. до 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Рішення суду змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, збільшивши цей розмір з 1 500 грн. до 2 000 (дві тисячі) грн.

Рішення суду доповнити посиланням на те, що сума морального відшкодування стягнута без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: