КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

провадження №22-ц/824/3152/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.

ПОСТАНОВА
ІменемУкраїни

12 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегіїсуддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до військової частини НОМЕР_1 третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у грудні 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі її автомобіля з вини військовослужбовця ОСОБА_4 під час керування ним автомобілем, який належить на праві власності відповідачу.

Вказувала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль отримав механічні пошкодження, за ремонт яких вона сплатила 83 855 грн.

Страхова компанія відповідача повернула ОСОБА_2 44 890,93 грн за ремонт пошкодженого автомобіля, однак цієї суми не вистачило для покриття всіх витрат, понесених у зв`язку із ДТП.

Також вказувала, що у зв`язку з ДТП, яка потягла значні витрати на відновлення пошкодженого автомобіля та неможливості використовувати цей автомобіль протягом трьох місяців, шоковий стан, переживання внаслідок одержання забоїв, садин, крововиливів м`яких тканин підборіддя, забою губи, забою грудної клітини, які були завдані її матері, яка в той час керувала автомобілем, їй було завдано душевних страждань.

У зв`язку з викладеним просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 38 965 грн та відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 30 000 грн.

Представник відповідача проти позову заперечувала.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 38 965,00 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн., заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року залишено без змін.

Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 березня 2019 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року в частині відшкодування матеріальної шкоди скасована, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року в частині відшкодування моральної шкоди залишені без змін.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньої пригоди, передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 рокуу задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

Скарга обґрунтована тим, що дану справу було розглянуто без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, при постановлені рішення судом не взято до уваги обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають викладеним у рішенні обставинам справи, а також дане рішення було постановлено з неправильним застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, і тому вважає, що дане рішення підлягає до негайного скасування.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена сума заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди у розмірі 83 855 грн 93 коп. та наявність різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, зокрема у розмірі 38 965 грн, належними доказами позивачем не підтверджені.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 17 грудня 2014 року о 07:50 годині на вул. Чорновола в

м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області сталася ДТП за участі легкового автомобіля TOYOTA Land-Cruiser Prado, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_3 , що належить Військовій частині НОМЕР_1 , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», та легковим автомобілем КІА СЕЕД, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , що належить ОСОБА_2 , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «УНІКА» (а.с. 8).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтями 124, 40-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн на користь держави (а.с. 11-12).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль позивача KIA CEED, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Довідкою Відділу ДАЇ Києво-Святошинського району від 18 грудня 2014 року встановлено, що внаслідок ДТП пошкоджені капот, передні та бампер, передня ліва та права фари, переднє ліве крило, передні ліві двері (а.с.7).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність Військової частини НОМЕР_1 , як власника автомобіля TOYOTA Land-Cruiser Prado була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» за полісом № А/2374369, сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну 50 000 грн, франшиза - 0 грн (а.с. 112).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «Провідна», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, позивачу було відшкодовано збитки у розмірі 44 890 грн 93 коп.

Тобто страховою компанією відшкодована позивачу матеріальна шкода, яка менша за ліміт відповідальності страхової компанії.

Позивачем не надано суду акт оцінки експертом страхової компанії матеріальної шкоди.

Крім того, позивачем ПрАТ «СК «Провідна» у справу не залучена в якості співвідповідача. Обставини, які свідчать про неогрунтованість оцінки експертом страхової компанії матеріальної шкоди у розмірі 44 890 грн 93 коп. позивачка не зазначила, вимоги до здійснення відшкодування матеріальної шкоди в межах ліміту відповідальності 50 000 грн до ПрАТ «СК «Провідна» не заявила, що свідчить про те, що позивачка погодилась із обгрунтованістю оцінки експертом страхової компанії матеріальної шкоди у розмірі 44 890 грн 93 коп.

Наданий позивачем акт виконаних робіт ТОВ «Авто-Мотив ЛТД» № АМЛ00011747 від 19 березня 2015 року не може бути належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди у розмірі 83 855 грн 93 коп.

Також, позивачкою не надано доказів того, що ТОВ «Авто-Мотив ЛТД» є суб`єктом оціночної діяльності.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно- правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

За положеннями частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною четвертої статті 8 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна у випадках її обов`язкового проведення, зазначених у етап і 7 цього Закону, виконана суб`єктами, які не є суб`єктами оціночної діяльності, визнається недійсною.

Акт виконаних робіт ТОВ «Авто-Мотив ЛТД» № АМЛ00011747 від 19 березня 2015 року складений через три місяці після ДТП.

З акта не вбачається причинний зв`язок всіх замінених деталей і виконаних робіт із пошкодженнями автомобіля внаслідок ДТП, зокрема заміна: АККУМ 40АН ЗЗОА, вартістю 1 300,00 грн, радіатора ДВС вартістю 2 500 грн, торпеди вартістю 12 599 грн, шлейфа рульової колонки вартістю 12 599 грн, тощо (а.с. 14), які не зазначені у довідці Відділу ДАІ Києво-Святошинського району від 18 грудня 2014 року, якою встановлено, що внаслідок ДТП пошкоджені капот, передній та бампер, передня ліва та права фари, переднє ліве крило, передні ліві двері (а.с.7). Не вбачається врахування зносу автомобіля, повернення, відповідачу, замінених деталей. Огляд пошкоджень автомобіля проведений без залучення представника відповідача.

Таким чином, заявлена сума заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди в розмірі 83 855,93 грн, належними доказами позивачем не підтверджена.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з пунктом 22.1 ст.22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За статтею 29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Позивачці ПрАТ «СК "Провідна», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, відшкодовано збитки у розмірі 44 890 грн 93 коп.

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також, позивачкою, в порушення вимог ст.ст.76 - 83 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами, наявність різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, зокрема у розмірі 38 965 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави до його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набираєзаконноїсили з дня їїприйняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крімвипадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: