КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/4520/19 Головуючий у І інстанції Линник В.Я.
Провадження №22-з/824/227/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп», Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ», про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання правової допомоги та договором про відступлення права вимоги в сумі 56 651,05 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ» про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання правової допомоги у розмірі 56 651 (п`ятдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят одну) грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн.

20 січня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій остання просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 13 350 грн.

Заява обґрунтована тим, що позивачем під час подання позовної заяви до суду першої інстанції була розрахована приблизна вартість витрат , які позивач зможе понести в звязку із зверненням з цим позовом до суду. Однак, так як рішення було ухвалене не на користь позивача, докази у вигляді рахунків, квитанцій та актів здачі-прийняття робіт надані не були, а також не були надані такі докази за складання та подання апеляційної скарги. У звязку із ухваленням апеляційним судом рішення на користь позивача, , вона вважає за доцільне надати такі докази зараз, одразу після отримання копії рішення суду (10.01.2022 року).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши та обговоривши доводи поданої заяви, колегія суддів дійшла висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до змісту ч. 3, ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення увалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно ч. 4. ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Абзацом 3 ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11,12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (частина 9 статті 83 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування судових витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95)).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем разом із позовною заявою був поданий попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 19 450,00 грн. Проте, в апеляційній скарзі на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2021 року, ОСОБА_1 не порушує питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу з відповідача.

Тобто, доказів які, які були б підставою для стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу відповідно до чинного законодавства, ОСОБА_1 ані під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, ані в суду апеляційної інстанції подано не було.

Долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення докази витрат, які ОСОБА_1 понесла у зв`язку зі сплатою витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія відхиляє, так як вини подані з порушенням чинного законодавства.

Щодо заявленого клопотання про поновлення строку на подання доказів понесених судових витрат, у зв`язку із перебуванням всіх представників на вихідних, колегія суддів вважає, що у задоволенні даного клопотання слід відмовити, оскільки доказів перебування представників у відпустці, у відрядженні чи причин неможливості подати заяву про ухвалення додаткового рішення з належними доказами понесених позивачем витрат на правову допомогу ОСОБА_1 не надано та в матеріалах справи не міститься.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що за період з моменту звернення до суду з позовом та до розгляду справи по суті в суді апеляційної інстанції, позивач та його представники мали можливість надати суду докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу, проте такі документи були надані суду лише 17 січня 2022 року, тобто, із пропуском строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Таким чиномколегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішенняпро стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 141, 270 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання доказів понесення судових витрат відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко