Номер провадження: 22-ц/813/4994/22
Справа № 947/9552/21
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеса від 21 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року, ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеса від 21 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допущене негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 01 червня 2021 року виправлено описку в рішенні Київського районного суду м. Одеса від 21 травня 2021 року та вказано вірно дату, з якої слід стягувати аліменти «з 30 березня 2021 року» (а.с. 28).

Ухвалою цього ж суду від 05 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 21.05.2021 року у справі №947/9552/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, відповідно до якого на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття.

Не погоджуючись із вищевказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд рішення Київського районного суду м. Одеса від 21 травня 2021 року змінити в частині розміру стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 3000 грн. до 1500 грн. щомісячно.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020.

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції нев повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, відповідно з частиною 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитись відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Матеріалами справи встановлено, що розгляд цивільної справи здійснювався судом першої інстанції в заочному порядку, оскільки суд вважав, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання.

Разом з тим, дослідивши у повному обсязі матеріали справи, апеляційний суд встановив, що справа призначалася до розгляду лише один раз, а саме 21.05.2021 року, тобто коли було постановлене оскаржуване заочне рішення. При цьому, жодних викликів на імя відповідача, матеріали справи не містять, тобто відповідач взагалі не викликався до суду, копія ухвали про відкриття у порядку спрощеного позовного провадження від 19.04.2021 року, копія позовної заяви з додатками, а також судова повістка на 21.05.2021 року на 10 год. 30 хв. по вказаній справі відповідачу не направлялися.

Дані обставини робили неможливим ухвалення заочного рішення за ст. 280 ЦПК України.

Отже, відповідач, у порушення норм цивільного процесуального законодавства не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, був позбавлений права довести обставини, на які він посилається заперечуючи проти позову, а відтак судом було порушено його право на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, неповідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Наведена обставина є безумовною підставою для скасування ухваленого у справі заочного рішення в порядку п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, та прийняттям у справі нового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, апеляційним розглядом справи встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24.07.2004 року було укладено шлюб, що підтверджується Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ, який рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.06.2013 року було розірвано (а.с. 5, 5 зворот).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 4).

Обгрнутовуючи свою позовну заяву про стягнення з відповідача 3000 грн. щомісячно на утримання доньки, позивачка посилалася на те, що донька перебуває на її утриманні, а відповідач участі у вихованні дитини не приймає, тривалий час ухиляється від свого обов`язку утримувати доньку та взагалі надавати в добровільному порядку будь яку фінансову допомогу доньці відмовляється.

При цьому, позивачка також зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований, за професією є моряком, а за фахом судновий кухар, а також має інші свідоцтва, які підтверджують проходження відповідачем курсів за іншими програмами підготовки та дипломування моряків, фізично здоровий та зважаючи на отримуваний дохід від професійної діяльності, може забезпечувати інших осіб, що перебувають на його утриманні, а тому на думку позивачкм, відповідач взмозі сплачувати дитині аліменти у розмірі 3000 грн.

Однак, жодних доказів на підтвердження вищенаведеного, позивачка до суду не надала. Не надала до суду і позивачка письмові докази (довідку про доходи) про дохід відповідача ОСОБА_1 .

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що у заяві про перегляд оскаржуваного заочного рішення та у апеляційній скарзі, відповідач наголошує, що він не уникає батьківського обов`язку та готовий нести витрати на утримання доньки у розмірі 1500 грн. щомісячно. В підтвердження зазначенного, ОСОБА_1 надав до суду копії квитанцій про перерахування щомісяця коштів ОСОБА_2 , які підтверджують ту обставину, що він не ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дитини (а.с. 40, 41).

При цьому, відповідач ОСОБА_1 просить суд при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, врахувати наступні обставини, зокрема те, що 11.03.2015 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби ОМУЮ, про що складено відповідний актовий запис №318 та видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 . У даному шлюбі в подружжя народилося двоє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно Виписки №30600 із медичної карти амбулаторного хворого, наданого Одеським обласним благодійним фондом реабілітації дітей інвалідів «Майбутнє» має клінічний діагноз: затримка мовного розвитку, аналітичний синдром, ОСОБА_7 рівня. Даний діагноз підтверджується консультативними висновками спеціаліста дитячого невролога ОСОБА_8 , від 26.04.2021 року та ОСОБА_9 від 15.06.2021 року, Довідкою комунальної установи міського психіатричного диспансеру від 20.08.2019 року та Витягом з Історії розвитку дитини, Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка №4».

Вищевказані обставини, як зазначає відповідач мають істотне значення для справи, оскільки розмір аліментів у розмірі 3000 грн., які просить стягувати щомясяно позивачка на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 значно перевищує його дохід та витрати необхідні на лікування його старшого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та на утримання молодшого сина та дружини, яка в даний час не працює і знаходиться також на його утриманні.

Визначаючи розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання доньки, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 50 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, а також той факт, що відповідач не уникає батьківського обов`язку та готовий нести витрати на утримання дитини у розмірі 1500 грн. щомісячно та те, що позивачкою не надано до суду належних доказів про достатній постійний дохід (заробіток) відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який повинен сплачувати відповідач на утримання доньки повинен складати саме 2000 грн. щомісячно.

На думку апеляційного суду, вказаний розмір аліментів буде достатнім для того, щоб забезпечити виконання батьківського обов`язку відповідача щодо утримання своєї доньки.

Окрім того, при вирішенні питання щодо розміру аліментів апеляційний суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, доказів, які б свідчили про його непрацездатність останнім до суду - не надано.

Позивачка не довела суду можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини саме у визначеному нею розмірі - 3000 грн. Матеріали справи, також, не містять доказів можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі визначеному позивачкою.

Таким чином, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було досліджено матеріальний стан відповідача, що дає можливість для суду надати оцінку реальної можливості відповідача належно утримувати свою дитину, виходячи із реальних потреб.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст.7 СКУкраїни при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 із вищезазначених підстав у відповідності до ч. 1 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду за присудженням (стягненням) аліментів на утримання дитини та позов пред`явила 25.03.2021 року, що підтверджується відбитком штампу поштового відправлення на конверті (а.с.10), а тому законним є присудження аліментів саме з цієї дати, оскільки днем вчинення відповідної дії вважається день здачі документа на пошту, який визначається за поштовим штемпелем, а не день надходження листа до суду.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеса від 21 травня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 березня 2021 року до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 11.11.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда