ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6212/21Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/876/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря Романської К.М.,

та сторін представниці позивачки ОСОБА_1 - адвоката Гнатюк Д. С., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Іщука К.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу №607/6212/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2022 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст рішення суду складено 18 січня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивачка ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою разом із нею зареєстровані: ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_2 зять, ОСОБА_4 внук, ОСОБА_5 правнук, ОСОБА_6 (внучка). При цьому, відповідач ОСОБА_2 у 2013 році виїхав за кордон в США, та з того часу на територію України не повертався. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 понад вісім років, без поважних на те причин, не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , його речі та майно у помешканні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг та здійсненні поточних ремонтів він не приймає. Разом із цим, позивачка вказує, що реєстрація відповідача у належній їй на праві власності квартирі порушує її права як власника даного житла. Посилаючись на наведене просила позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 гривень судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Іщук К.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.07.2022 року у справі № 607/6212/21 у частині, якій ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 та у цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає вказане рішення Тернопільського міськрайонного суду незаконним у зв`язку із неправильним встановлення обставин, які мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 дійсно з 2013 року виїхав в США по зеленій карті і тимчасово там перебуває. Однак приїзджав до доньки на весілля в м. Тернопіль, лікувався у Тернополі, перебував у вказаній квартирі та користувався нею, як житлом. Вказаний причинно-наслідковий зв`язок даних обставин не було взято до уваги судом першої інстанції. В свою чергу, пересування і перебування скаржника у певні проміжки часу по території України (Житомирській області) не має жодного відношення щодо того, щоб ставити під сумнів його зареєстровані житлові права з врахуванням наявності конституційного права на свободу пресування по Україні.Зазначив ,що починаючи з 12.03.2020 року на території України та у США введено карантин, що пов`язаний із пандемією коронавірусу COVID-19, вже у червні 2021 року ОСОБА_2 прибув на судове засідання по даній справі, щоб надати свої пояснення Тобто, з врахуванням наведених строків не пройшло понад одного року часу відсутності скаржника у житлі, що належить ОСОБА_1 без поважних причин.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 відмовити повністю та залишити в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.07.2022 р. у справі №607/6212/22. Вважає рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.07.2022 р. законним, обґрунтованим і таким, що ухвалено з повним дослідженням всіх доказів.

Відзив обґрунтований тим, що квартира по АДРЕСА_2 є приватною власністю ОСОБА_1 і вона володіє, користується і розпоряджається своєю власністю на свій розсуд. І має право звернутися до суду за захистом свого права, якщо є підстави вважати, що воно порушується.

Вказує, що обов`язки по утриманню квартири, а саме усі комунальні послуги позивачка сплачує самостійно, а також догляд за квартирою та підтримання її в належному стані здійснює виключно за власні кошти.

Відповідач відсутній у даній квартирі довше ніж понад рік часу, виїхав у США по зеленій карті, там працює і проживає. У США відповідач має у власності житло і свій бізнес. За весь період відсутності у спірній квартирі ОСОБА_2 жодного разу не виявив інтерес до житлового приміщення по АДРЕСА_2 , не утримував житло. Відповідач відсутній у спірній квартирі уже більше 8 років. Виявив самостійно і з доброї волі бажання виїхати за кордон.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Іщук К. В. апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи викладені в ній.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Гнатюк Д. С. заперечила апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання суд виходив з того, що даному випадку мають місце порушення прав позивача, а тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 є підставними та підлягають до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд виходив з того, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстраційного обліку органом реєстрації.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено та доведено доказами наявними в матеріалах справи, що згідно договору купівлі-продажу від 21 квітня 2003 року, укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які діють від свого імені та від імені їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (Продавці) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які діють від свого імені та від імені їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продали, а ОСОБА_1 купила належну Продавцям чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до Реєстраційного напису на право встановлювальному документі, вчиненого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 та записана в реєстрову книгу №107 за реєстровим написом №36064 від 25 квітня 2003 року.

Відповідно до довідки №1601, виданої 25 травня 2016 року ДП «Фаворит 3», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом із нею за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_2 зять, ОСОБА_4 онук, ОСОБА_6 онука, ОСОБА_5 правнук.

Вказане підтверджується Будинковою книгою для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_2 .

Згідно Акту перевірки паспортного режиму по АДРЕСА_2 , складеного комісією паспортистів ДП «Фаворит-2» та майстром дільниці у присутності свідків-сусідів, затвердженого директором ДП «Фаворит-2», ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але на час перевірки відсутній. Згідно опитування сусідів, ОСОБА_2 дійсно не проживає по АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2021 року, ухваленого у цивільній справі №607/6680/21, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до викладених у відзиві на позов обставин, у 2013 році відповідач ОСОБА_2 виїхав у Сполучені Штати Америки на підставі Зеленої карти, що надає дозвіл на проживання у США. Вказане стверджується долученою представником відповідача копією Зеленої карти (United States Permanent Resident Card), у якій зазначено дату її видачі 06 березня 2013 року та строк її дії 19 березня 2023 року (а.с.44).

Як убачається із перекладу з англійської на українську мову, інформації Гейтвей Центру допомоги, яка надається при домашньому насильстві, що знаходиться у місті Портленд, Орегон 97216, США, від 24 травня 2021 року, ОСОБА_14 отримала допомогу у ОСОБА_15 , який надає допомогу при домашньому насильстві, в серпні та жовтні 2013 року та в червні 2019 року. ОСОБА_14 та її дочка ОСОБА_16 зазнали домашнього насильства від чоловіка ОСОБА_17 , батька ОСОБА_18 (а.с.76).

Також, із долученого перекладу із англійської на українську мову Витягу реєстру подій у справі №130868798 за заявою ОСОБА_19 про попередження насилля у домашніх відносинах, 14 серпня 2013 року судом м. Малтнома винесено рішення відносно ОСОБА_20 про обмеження для попередження насилля. (а.с.73)

Із перекладу з англійської на українську мову Витягу, виданого Амереканською асоціацією прав власності на землю (ALTA), убачається, що ОСОБА_21 та ОСОБА_14 набули у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , книга 171, стор.200, округ Спатенберг, ОСОБА_22 (а.с.62).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Разом із тим, статтею 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Особливістю вирішення вказаного спору є те, що при створенні сім`ї, встановленні сімейних відносин, власник і член сім`ї, тобто дружина і чоловік, вважали, що їх відносини є постійними, не обмеженими у часі.

Тому і їх права, у тому числі і житлові, розглядалися як постійні. У законодавстві, що регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року в справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) сформувала висновки про основні принципи застосування статті 406 ЦК України.

У вказаній постанові зроблено висновок про те, що при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї щодо захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору.

Питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання відповідача звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених статтею 50 ЖК УРСР вимог, що ставляться до жилих приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла.

Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 337/611/19, від 18 лютого 2021 року у справі

№ 635/7084/16-ц, від 10 березня 2021 року у справі № 686/26093/19-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

У справі, що переглядається, встановлено, що відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , як член сім`ї (зять) власника, тобто набув права користування житловим приміщенням на законних підставах, однак не проживає в спірній квартирі з 2013 року в зв`язку з виїздом до США де прживає, працює та має нерухоме майно.

В подальшому під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2021 року у цивільній справі №607/6680/21 розірвав шлюб з ОСОБА_3 та відповідно є колишнім членом сім`ї власника житла.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, установивши, що відповідач на момент звернення до суду із цим позовом не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин, дійшов правильного висновку про усунення позивачу перешкод у користуванні власністю шляхом визнання його таким, що втратив право користування на підставі статті 405 ЦК України. За встановлених обставин втручання у права відповідача на користування спірною квартирою відповідає вимогам закону та є необхідним для захисту прав позивача, як власника квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 періодично проживав в спірній квартирі, оскільки він приїзджав на весілля до доньки та лікувався в Тернополі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження факту проживання відповідача у вказаний період у зазначеній квартирі стороною відповідача суду не надано.

Суд першої інстанції, оцінивши співмірність втручання у право відповідача на житло, виходячи із обставин цієї справи, дійшов обґрунтованого висновку, що визнання відповідача такими, що втратив право користування спірним приміщенням з підстав тривалого непроживання, не порушує право відповідача на житло, оскільки заявник не довів наявність достатніх та триваючих зв`язків із спірним житлом, проживає з 2013 року в США, а тому у цій справі наявність реєстрації відповідачів за адресою будинку позивача створює для неї як для власника перешкоди у користуванні та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є неспроможними доводи представника відповідача про те, що проживання відповідача у Сполучених Штатах Америки із 2013 року є поважною причиною його відсутності за місцем реєстрації, оскільки відповідач вправі самостійно приймати рішення щодо вибору свого місця проживання, доказів на підтвердження того, що проживання відповідача у Сполучених Штатах Америки зумовлене обставинами, які не залежать від волі відповідача суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, скаржником не наведено.

Колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядається суд першої інстанції дотримався балансу захисту права власності позивача на житловий будинок та права користування цим будинком відповідачем, який вже не є членом її сім`ї, проте зареєстрований у цьому будинку та проживає в США.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні. Відповідно до с. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовий збір слід покласти на відповідача в межах сум ним понесених.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді