Справа № 509/2119/22
Провадження № 2/947/3025/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Салтан Л.В.
за участю секретаря судового засідання - Остапчук О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області (Одеська обл., Одеський р-н., смт. Авангард, вул.. Добрянського, 26) в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав,-
17.06.2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області (Одеська обл., Одеський р-н., смт. Авангард, вул.. Добрянського, 26) в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав, в якій позивач просить суд:
- позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження отримання дитиною освіти - до завершення навчання.
.В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідачка, як матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалий час не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, долею дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає, а отже уникає від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим представник позивача вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.
Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.06.2022 року вказану позовну заяву передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.10.2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позов підтримала, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки відповідачка суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно зі ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив, що Авангардівською селищною радою Одеського району Одеської області, видано висновок № 01-573 від 15.06.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (актовий запис від 17 лютого 2015 року № 1633, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції), проживає у родині бабусі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Мати дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час проживає окремо від дитини, не займається її вихованням та утриманням, з малолітньою донькою не спілкується, не цікавиться станом її здоров`я, матеріально не підтримує, не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Останнє відоме місце реєстрації громадянки ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 .
Малолітня ОСОБА_1 від народження проживає у будинку бабусі - ОСОБА_3 після смерті батька малолітня залишилися під її наглядом, бабуся самотужки займається вихованням онуки. Мати дитини останнього разу приїжджала до дитини влітку 2021 року, провела з дитиною менше одного дня, про себе розповідала небагато. Вона повідомила, що проживає у м. Одеса, облаштованого місця проживання не має, постійного заробітку не має. Мати дитини не бере участі у вихованні дитини, не надає допомоги в утриманні малолітньої.
За інформацією служби у справах дітей Одеської міської ради від 20 лютого 2022 року № 05/927 за адресою реєстрації матері дитини мешкає родина ОСОБА_5 , яка протягом двох років орендує зазначену квартиру.
За інформацією Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області від 07 лютого 2022 року № 60-981 ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації. Власник квартири - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повідомив, що ОСОБА_2 є його рідною сестрою, яку він востаннє бачив влітку, коли проїжджав по АДРЕСА_3 , де вона перебувала з безхатьками, оскільки тривалий час веде бродяжницький та аморальний спосіб життя. Громадянка ОСОБА_2 не спілкується з братом та не підтримує будь-яких зв`язків з рідними. ОСОБА_6 повідомив, що його сестра ОСОБА_2 не в змозі піклуватися про свою доньку, оскільки постійно перебуває у стані алкогольного сп`яніння та доля дитини її взагалі не цікавить.
Вищевикладене свідчить про те, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самоусунулася від виховання та утримання дитини, мешкає на території міста Одеси, дитину не відвідує, не цікавиться станом здоров`я та розвитку дитини, постійного місця проживання не має, ніде не працює.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Із змісту зазначених норм випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що стороною позивача доведена винна поведінка відповідача по відношенню до виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, що в свою чергу підтверджується сукупністю вищевказаних доказів, що свідчить про ухилення ОСОБА_7 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітній дітей.
На час розгляду справи, відповідачем не надано доказів, які б свідчили навіть про спробу здійснення нею батьківських обов`язків та дій спрямованих на підтримання з дітьми регулярних особистих стосунків і прямих контактів, дій спрямованих на здійснення кроків для налагодження стосунків з дитиною, для сприймання дітьми відповідача - їх матір`ю.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд діючи в інтересах дитини прийшов до висновку, що позовні вимоги Одеського комунального навчального закладу «Дитячий будинок «Перлинка» Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст. 181 СК України визначається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів.
На підставі викладеного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що судом задоволено 2 вимоги позивача з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 4962 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 164 ч.1 п.2, 165, 166, 180, 182, 196 СК України, суд,
Позовну заяву Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області (Одеська обл., Одеський р-н., смт. Авангард, вул.. Добрянського, 26) в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити в повному обсязі.
Позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати подання позову - 17.06.2022 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , а у разі продовження отримання дитиною освіти - до завершення навчання.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн. 00 коп.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернути до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено - 10.11.2022 року.

Суддя Салтан Л. В.