Справа №173/937/22
Провадження №2/173/552/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про стягнення аліментів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.07.2022 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що між нею та Відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі син проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 відкрито провадження у справі № 173/1000/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 04.10.2022 року.

04.10.2022 року судове засідання відкладено на 07.11.2022.

У судовому засіданні 07.11.2022 позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд задовольнити їх.

Відповідач у судове засідання 07.11.1012 не з`явився, відзив в порядку статті 178 Цивільного процесуального кодексу України не подав.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.11.2022 зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини, проте просить суд врахувати ту обставину, що відповідач наразі офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим підрахувати його дохід неможливо. Інших утриманців відповідач не має.

У судовому засіданні 07.11.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

14.05.2021 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.05.2021.

Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Батьком дитини є ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно Акту від 15.08.2022 її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем.

Позивач стверджує, що син проживає разом з нею і перебуває на повному її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Вважає, що Відповідач як батько неповнолітньої дитини повинен утримувати її, оскільки він є працездатним, матеріально забезпеченим та має реальну можливість виконувати батьківські обов`язки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище Відповідача.

Доводи представника відповідача про те, що відповідач офіційно не працює і його доходи підрахувати неможливо безумовно враховуються судом при вирішенні даного спору, проте суд зазначає, що відповідач є молодою особою працездатного віку і зобов`язаний сплачувати аліменти, оскільки обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків.

У зв`язку з цим суд вважає, що з Відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку.

На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям Відповідача та задовольнятиме правомірні очікування Позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Будь-яких доказів того, що Відповідач немає можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, суду надано не було.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на Відповідача.

Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 206, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

3. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в межах суми платежу за один місяць.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

7. Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер невідомо).

Повне рішення складено 11.11.2022 року.

Суддя Н.В. Новіченко