РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

з участю:

представника позивача - адвоката Цуняка В.Й.

представника відповідача - Мозоль Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання права користування та наймачем житлового приміщення, - в с т а н о в и в: Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із позовом до Рівненської міської ради про визнання права користування та наймачем жилого приміщення.

Просив визнати за ним право користування та його -наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Підставами позову зазначає те, що 22 лютого 2015 року він та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

14 грудня 2015 року його дружині ОСОБА_2 виконавчим комітетом Рівненської міської ради було видано Ордер на житлове приміщення №7231 на право зайняття житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 . Ордер виданий на підставі рішення міськвиконкому від 08.12.2015р. №161.

Після отримання вказаної квартири, ними, за спільні кошти подружжя, був зроблений ремонт у вищевказаній квартирі, а з вересня 2016 року вони з дружиною вселилися туди та проживали однією сім`єю.

З 13 листопада 2018 року за вказаною адресою він був зареєстрований.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , померла, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на все належне їй майно.(Спадкова справа №69214843)

При зверненні до нотаріуса, для оформлення спадщини після дружини, стало відомо, що його реєстрація за адресою АДРЕСА_2 скасована, про що йому раніше відомо не було, оскільки про вказане скасування його реєстрації його ніхто не повідомляв.

При зверненні із адвокатськими запитами до міграційної служби та ЦНАПу, останні надали відповідь, що його було знято з реєстрації за вищевказаною адресою, у зв`язку з помилковою реєстрацією.

Вважає, що оскільки у вищевказану квартиру він вселився у встановленому законом порядку, так як в момент реєстрації був присутній разом з померлою дружиною у ЦНАПі, яка надавала письмову згоду на його реєстрацію, при цьому будь яких обмежень або інших домовленостей у них не було і він вселявся як член сімї, з вересня 2016 року ніс всі права та обов`язки разом з дружиною (сплачував всі комунальні послуги), то враховуючи вимоги ст.64 та ст.106 ЖК України, вважає, що він має право на користування вищевказаною квартирою на правах наймача.

Враховуючи вказане, посилаючись на ст.ст. 61, 64, 106 ЖК України, просив позов задовольнити.

Представник позивача адвокат Цуняк В.Й. в судовому засіданні позов підтримав у межах доводів позовної заяви, в тому числі зазначив, що вказана квартира є єдиним житлом позивача, оскільки іншої нерухомості він не має, просив позов задовільнити.

Представник відповідача - Рівненської міської ради Мозоль Н.Р. в письмових поясненнях, та в судовому засіданні зазначила, що, з наявного в матеріалах справи витягу з рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 08.12.2015 року № 161 на виконання розпорядження голови обласної державної адміністрації від 04.08.2015 року № 413 ОСОБА_2 , як матері загиблого учасника антитерористичної операції було надано 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Вважає, що таким чином, посилаючись на ст. 47 Конституції України, ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод, ст. 1216, 1217, 1220, 1222 ЦК України, п. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , - Рівненська міська рада виконала всі повноваження та функції органу місцевого самоврядування, та не порушила право позивача (єдиного спадкоємця майна померлої ОСОБА_2 ), на право користування та визнання його наймачем житлового приміщення.

Вказану позицію підтримала в судовому засіданні. Просила винести законне рішення.

Ухвалою суду від 28.07.2022 р. відкрите загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче засідання з викликом сторін.

Ухвалою суду від 19.09.2022 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено судовий розгляд позову по суті, призначене судове засідання з викликом сторін.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України, суд зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначене узгоджується із засадою верховенства права, зміст якої розкрито у статті 10 ЦПК України.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Частина друга статті 129 Конституції України, визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та Верховним Судом у Постанові від 08.11.2021 року по справі №761/38133/19 ( провадження №61-12471св21), які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує до спірних правовідносин.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з копії дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб слідує, що 22 лютого 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконавчим комітетом Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №1.

З дослідженого судом витягу з рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 08.12.2015 року № 161 вбачається , що на виконання розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 04.08.2015 року № 413, відповідно до Постанови КМУ від 20.05.2015 року № 348, матері загиблого учасника в АТО ОСОБА_3 ОСОБА_2 надано 1- кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 15,4 кв.м зі зняттям з квартирного обліку при міськвиконкомі.

З дослідженого судом Ордеру на житлове приміщення № 7231, на підставі Рішення міськвиконкому від 08.12.2015 року №161, слідує що він виданий ОСОБА_2 як основному наймачеві квартири АДРЕСА_1 .

Згідно дослідженої довідки від 23.03.2022 року № 10/01-16 виданої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин С.В., згідно спадкової справи № 5/2022, станом на 23 березня 2022 року спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З дослідженої Довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи виданої 20.07.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований з 22.03.2014 року в АДРЕСА_3 .

Знятий з реєстраційного обліку 13.11.2018 року у місто Рівне за ID № 002500022 виданим 5619, 05.11.2018 року.

Факт реєстрації позивача в АДРЕСА_3 з 22.03.2014 року підтверджується і в дослідженій судом копії паспорту старого зразка позивача.

З дослідженої судом копії договору дарування від 30.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу , зареєстрованого за №437, слідує, що ОСОБА_1 відчужив належний йому житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, суд зазначає, що 05.11.2018 року позивачу було видано паспорт громадянина України нового зразка ( ID карти) , а згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 13.11.2018 року № 116958 ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Також суд дослідив адресну картку по АДРЕСА_2 , згідно якої ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 ) з 13.11.2018 року був зареєстрований за вказаною адресою на підставі Договору найму житла від 02.07.2018 року (власник ОСОБА_2 ).

Згідно відповіді від 21.06.2022 року № 2130/01-14 наданої УЗНАП РМР на адвокатський запит: адресна картка від13.11.2018 року №116961 та довідка про реєстрацію місця проживання особи від 13.11.2018 року № 116958 видані після проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Для підтвердження права на проживання в житлі за вказаною адресою, ОСОБА_1 подав договір найму житла від 02.07.2018 року, однак в ході перевірки справ було встановлено, що вказаний договір укладений на іншу особу, відтак відділом ведення реєстру було прийнято рішення про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що є далекою ріднею померлої дружини позивача. Зазначила суду, що їй відомо, що з 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали в цивільному шлюбі, а в 2015 році вони зареєстрували шлюб.

Свідок також повідомила, що їй відомо, що в 2015 році ОСОБА_2 , як мати загинувшого в АТО, отримала квартиру по АДРЕСА_4 , після чого вона, разом зі своїм чоловіком, за їх спільні кошти та спільною працею робили ремонт у даній квартирі та через рік заселились туди і разом проживали, вели господарство, всі комунальні платежі за обслуговування квартири сплачував ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 . Показав, що був кумом померлої ОСОБА_2 . Йому відомо, що з 2010 року вона разом з ОСОБА_1 проживали в цивільному шлюбі, а в 2015 році зареєстрували шлюб.

В зв`язку з загибеллю сина ОСОБА_2 , остання отримала квартиру по АДРЕСА_4 , де разом з чоловіком ОСОБА_1 робили ремонт та в 2016 році заселились і стали проживати разом як подружжя. Він часто приходив до подружжя в гості , підтримував дружні стосунки, був на весіллі в них, яке святкувалось в смт Квасилів. Також свідок зазначив, що всі комунальні послуги сплачував ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що вона займає посаду голови ОСББ, де проживає з 2014 року. Позивач ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 , яку вона знала з дитинства, вселились в будинок пізніше - з кінця 2016 року. Сплачував комунальні послуги, зокрема в ОСББ постійно ОСОБА_1 .

З дослідженої судом виписки по картковому рахунку, власником якого є ОСОБА_1 встановлено, що останній в період часу з 2019 року по 2022 рік сплачував комунальні платежі за вказану квартиру.

З досліджених судом долучених до матеріалів справи квитанції та накладні з гіпермаркету Епіцентр , на купівлю будівельного матеріалу ( в тому числі: видаткових накладних та товарних чеків на підтвердження оплати : від 11.04.2016 року, від 13.06.2016 року; від 09.06.2016 року; від 27.05.2016 року; від 13.06.2016 року; від 26.05.2016 року) , квитанцію про оплату холодильника від 2016 року, де платником вказаний ОСОБА_1 .

При розгляді даного спору, суд враховує вимоги статті 3 Конституції України, згідно яких - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 47 Конституції України, Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України).

Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (частина перша статті 106 ЖК України).

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги покази допитаних судом свідків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 ЦПК України, суд , в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити.

Визнати право користування та наймачем житлового приміщення житловою площею 15,4 кв.м., яке складається із однієї кімнати в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Рівненська міська рада, місцезнаходження: 33000 м. Рівне, вул. Соборна,12-а, .

Повний текст рішення складено - 28.11.2022 року.

Суддя О.В.Панас