Провадження № 2/522/163/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року

Приморський районний суд м. Одеси:

у складі: головуючої судді Суворової О.В.,

за участі секретаря судового засідання Довгань Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ», про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси з позовом звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ», про стягнення грошових коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала наступним.

16.01.2021 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 21083, днз. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .Внаслідок цього, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року були встановлені обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди та ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Автомобіль MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зазнав механічних пошкоджень, належить ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТОВ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ." (третя особа), згідно Полісу № 200635407. Тому, ОСОБА_1 звернулася із Заявою від 18.03.2021р. до ТДВ «Ю.ЕС.АЙ.» щодо здійснення відповідного страхового відшкодування. Однак ТДВ «Ю.ЕС.АЙ.» не було здійснено страхове відшкодування на користь Позивача, після чого, позивачка звернулась до Національною банку України із питаннями щодо врегулювання відносин щодо не здійснення ТДВ «Ю.ЕС.АЙ.» страхового відшкодування на користь Позивача за полісом № 200635407. Листом від 19.07.2021 року № 14-0004/65278 Національний банк України повідомив Позивача, що вбачаються ознаки порушення вимог законодавства ТДВ «Ю.ЕС.АЙ.» у сфері фінансових послуг щодо не виплати страхового відшкодування та порадив ОСОБА_1 звернутися до суду стосовно стягнення страхового відшкодування безпосередньо із винуватця ДТП. У зв`язку із пошкодженням свого автомобіля MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивач зазнала душевних страждань, пов`язаних з переживаннями у зв`язку із пошкодженням власного транспортного засобу та у неможливості користуванням своїм автомобілем, тому позивачка вважає за можливе стягнути з Відповідача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., тому звернулась з дійсним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в сумі 48 069,03 грн., суму моральної шкоди в розмірі 2000 грн. та стягнути судові витрати в сумі 908 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18.07.2022 року на адресу суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 , в якій остання просить розглядати справу за її відсутності та просить долучити письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що по-перше, 80% позовної заяви позивачкою присвячено викладу обставин листування представника позивача із ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та отримання листа від Національного банку України, який «порадив ОСОБА_1 звернутися до суду стосовно стягнення страхового відшкодування безпосередньо із винуватця ДТП», тому у відповідачки склалося враження, що позов подано до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ». По-друге, позов про стягнення страхового відшкодування пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки зі змісту самого позову та наданих позивачем доказів не вбачається, що ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» було відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні страхового відшкодування. Навпаки, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» провело огляд транспортного засобу марки MITSUBISHIмодель LANCER, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 та здійснило ремонтну калькуляцію (№21-130 від 13.03.2021 року) вартості робіт та матеріалів, необхідних для ремонту зазначеного транспортного засобу. Згідно з інформації з Державного реєстру ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» не визнано банкрутом та не ліквідовано, згідно з інформації з Державного реєстру, за таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, враховуючи те, що ліміт відповідальності

страховика ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» на підставі полісу № в повній мірі покриває розмір шкоди,

завданої власнику транспортного засобу марки MITSUBISHI модель LANCER, державний

номер НОМЕР_2 . Відтак, вважає, що наявні підстави для отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому спеціальним законодавством, натомість, позивачем обрано відмінний спосіб захисту своїх прав, який є таким, що суперечить чинному законодавству України та новітній судовій практиці. По-третє,вважає, що позивач обґрунтовує свої вимоги із використанням застарілої судової практики, від правових висновків якої Велика Палата Верховного Суду відступила. По-четверте,позивач посилаючись на проведену ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» ремонтну калькуляцію (№21-130 від 13.03.2021 року) зазначає, що у вказаній ремонтній калькуляції вартість ремонту транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 48069,03 гривень, відтак з відповідача потрібно стягнути саме таку суму, із чи відповідачка погоджується, оскільки згідно ремонтної калькуляції (№21-130 від 13.03.2021 року) загальна вартість ремонту складає 48069,03 гривень, разом з тим загальна сума, яка підлягає нарахуванню та виплаті після вирахування зношення запчастин становить 23 031,43 гривень. По-п`яте, позов в цілому пред`явлено до неналежного відповідача, відтак вимога про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 також не підлягає задоволенню, адже належним відповідачем в даному випадку є саме ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ».

Ухвалою суду від 29.09.2022 року витребувано докази.

07.10.2022 року на виконання ухвали суду від 29.09.2022 р. з Державної податкової служби України надійшла відповідь (а.с.152).

Також на адресу суду 14.11.2022 року надійшли письмові пояснення від представника позивачки авд. ОСОБА_4 , в яких зазначено, що автомобіль MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зазнав механічних пошкоджень, належить ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , а тому вона вільно, на власний розсуд обрала спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Щодо посилання відповідача на Постанову Верховного Суду від 04.07.2018р. по справі за № 755/18006/15-ц , то відповідно до пункту 62 вказаної Постанови Верховного Суду Велика Палата відступає від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, а не від правового висновку у Постанові Верховного суду України від 20.01.2016р. по справі 6-2808цс15 , відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 04.07.2018р. по справі за № 755/18006/15-ц, суд відступив саме від правового висновку, що страхові організації можуть безпосередньо до винної особи у ДТП подавати вимоги, без початкового звернення до страхової компанії, у якій винуватець ДТП застрахував свою цивільну-правову відповідальність.

У судове засідання 21.11.2022 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. В матеріалах справи наявна заява від представника позивачки авд. ОСОБА_4 про розгляд справи за її відсутності (а.с.170-171) та заява відповідачки про розгляд справи за її відсутності (а.с.133).

Третя особа ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» в судове засідання не з`явилась. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини своєї не явки суду не повідомили. Клопотань та заяв на адресу суду не надходили.

Суд, із огляду на положення ст. 223 ЦПК України, з урахуванням належного сповіщення сторін, поданням ними заяв по суті спору, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників процесу.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 22.11.2022 року.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, встановивши обставини, з`ясувавши всі суттєві обставини, вважає позов підлягає відмові за обґрунтованістю заявлених вимог, з наступних підстав.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року були встановлені обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди та ОСОБА_2 визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.14).

Зазначеною постановою встановлено, що 08.01.2021 р. о 17:27 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 21083 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м.Одеса, вул.Манежна, 40 під час виїзду на неврегульоване перехрестя з другорядної дороги, не надала переваги, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілемMITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому суд, при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідачки у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є власником MITSUBISHI LANCER, 2007 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 13).

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, згідно Полісу №200635407, який станом на 08.01.2021 року був діючий в ТОВ «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ», що сторонами не заперечується(а.с.15).

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 1Закону України«Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Види обов`язкового страхування визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно п. 9 ч. 1 вказаної статті відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України«Про обов`язковестрахування цивільно-правовоївідповідальності власниківназемних транспортнихзасобів» (Закон № 1961-IV).

Статтею 3 Закону № 1961-IV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1. ст. 9 Закону № 1961-IV).

Страхові виплати згідно п. 9.4. тієї ж статті, за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

За п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже за змістом статей 9, 22-28, 35Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

Згідно зі ст. 12 Закону № 1961-IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону №1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону №1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Відповідно до п. 36.5., 36.6. та 36.7 ст. 36 Закону № 1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Згідно п. 37.2 та 37.3 ст. 37 Закону № 1961-IV, Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе, у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля який постраждав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів вивчених у судовому засіданні, оскільки у відповідача наявний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак позивачем не заявлено позовних вимог до страхової компанії, клопотання про залучення співвідповідачем страхової компанії під час розгляду справи, також позивачем не було подано до суду, при цьому позивач не отримував від страховика відповідача його відмови у виплаті страхового відшкодування, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди з відповідачки .

Таку ж правову позицію підтримано Великою Палатою Верховного Суду.

Так, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), (яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.09.2018 р. у справі № 757/20129/16-ц, провадження №61-19081св18, якою зазначено, що, у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 369/11701/15-ц, провадження № 61-10093св18, згідно до якого, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Такий же висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 369/11306/16-ц, провадження № 61-17350св18.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 727/1881/16-ц, провадження № 61-29386св18, згідно до якого, непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Такий же висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 695/882/15-ц, провадження № 61-32208св18.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 522/438/18.

18.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Страховика із заявою про страхове відшкодування (а.с. 16)

Проте, повідомлення ОСОБА_1 до ТОВ «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ» про те, що відбулась дорожньо-транспортної пригода долучено суду не було.

Проте, позивачем надано такі докази, як протокол огляду транспортного засобу (а.с.23-24), копія якого не читабельна та ремонтну калькуляцію №21-130 від 13.03.2021 року (а.с.25-30)

Так, згідно наданої до суду позивачем ремонтної калькуляції №21-130 від 13.03.2021 року щодо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу MITSUBISHI LANCER,реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає з урахуванням вирахуванням зношення запчастин (НЗС) 70% днз. ПДВ 25 037,60 грн., а загальна вартість ремонту 48 069,03 грн.

Наведене свідчить про необґрунтованість позовних вимог про стягнення збитку та відсутність підстав для їх задоволення.

В той же час суд вважає за необхідне відзначити, що відшкодування шкоди особою, винною у її завданні безпосередньо, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у її страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція наведена 04.07.2018 року у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається саме на страховика.

В обставинах справи, яка розглядається, обов`язок у ТДВ «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ» з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на користь власника транспортного засобу MITSUBISHI LANCER,реєстраційний номер НОМЕР_2 .

З приводу стягнення завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне.

Матеріали справи не містять доказів завдання позивачці моральної шкоди, як і пояснення чому шкода оцінена саме заявленою до стягнення сумою. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За змістом статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, докази для задоволення вказаних позовних вимог, відсутні та вони являються похідними від основних вимог позивачки .

Керуючисьст.ст. 1-18, 76-82, 95, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 20, 1166, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.ЕС.АЙ», про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.11.2022 року.

Суддя Суворова О.В.