Провадження № 2/369/2914/22
08.11.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,
при секретарі Миголь А.А.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Києво- Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Генезис фінансової свободи", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазанова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Копитко Богдан Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Генезис фінансової свободи", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазанова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Копитко Богдан Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (Ялтинська філія), був укладений Договір кредиту № 574 від 14.09.2005 року.
В подальшому, Позивач погашав належним чином борг по кредиту в порядку і строки, що визначені п. 1.1. Договору кредиту № 574 від 14.09.2005 року, однак приблизно з початку 2012 року у зв`язку із скрутним фінансовим становищем погашення кредитної заборгованості припинилось.
Позивач зазначає, що будь-яких додатків, а також додаткових угод, направлених на зміну умов укладеного Договору кредиту № 574 від 14.09.2005 року, зокрема також реструктуризацію грошових зобов`язань за Договором, між Позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», укладено не було.
Крім цього, з моменту прострочення грошової заборгованості Позивачем, Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» не було реалізовано своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже, фактично з 2012 року і по час подання позову, жодних дій направлених на виконання Договору кредиту № 574 від 14.09.2005 року, сторонами такого Договору не вчинялось, більш-того, в судовому порядку спір щодо стягнення грошових коштів з Позивача на користь за укладеним Договором кредиту не вирішувався, будь-яких позовів до Позивача з цього приводу не пред`являлось, жодних листів та претензій не надсилалось.
В свою чергу, від АТ «АЛЬФА-БАНК» до Позивача також не було жодних повідомлень та претензій щодо погашення заборгованості за Договором кредиту № 574 від 14.09.2005 року.
Зазначеним листом Позивача було повідомлено, що ТОВ «ФК «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» на підставі Договору факторинга від 10.02.2020 року відступило на користь ТОВ «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ» право вимоги заборгованості за Договором кредиту № 574 від 14.09.2005 року. Було зазначено, що з 10.02.2021 року ТОВ «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ» є новим кредитором Позивача і відповідно має право вимоги суми заборгованості за Договором кредиту № 574 від 14.09.2005 року. В листі також викладено, що станом на 22.07.2021 року, сума боргу Позивача за кредитом складає 292724 (двісті дев`яносто дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 69 коп., з якої заборгованість становить: - за тілом 136759 (сто тридцять шість тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 42 коп.; - за відсотками: 155965 (сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 27 коп.
Позивач вказав, що до вказаного листа-повідомлення не було надано жодних розрахунків, направлених на підтвердження суми боргу Позивача в розмірі 292724 (двісті дев`яносто дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 69 коп., не було надано розрахунків щодо процентів за користування кредитом, не було належним чином підтверджено переуступку прав вимоги по Договору кредиту № 574 від 14.09.2005 року.
Окрім цього, про переуступки права вимоги заборгованості Позивача по Договору кредиту № 574 від 14.09.2005 року до ТОВ «ФК «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», а в подальшому до ТОВ «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ», Позивач дізналась саме із вказаного листа-повідомлення від 22.07.2021 року № 8654, жодних повідомлень з цього приводу Позивачу не надходило.
Згодом Позивачем було перевірено інформацію Єдиного реєстру боржників, та виявилось, що Позивач перебуває у вказаному реєстрі на підставі документа виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, на підставі якого також було відкрите виконавче провадження № 66745502 про стягнення коштів.
Внаслідок цього, Позивачем було перевірено інформацію Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відповідно до якої виявилось, що у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Копитко Богдана Васильовича перебуває на примусовому виконанні провадження № 66745502, відкрите08.09.2021 року щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів.
09.11.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Копитко Богданом Васильовичем було ознайомлено представника Позивача, адвоката Кацалапа А.А. з матеріалами виконавчого провадження № 66745502.
Зі спірного виконавчого напису № 5801 від 25.08.2021 року вбачається, що стягнення заборгованості з Позивача проводиться за період з 10.02.2020 року по 18.08.2021 року, а загальна сума яка підлягає стягненню становить 292724,69 плюс 500,00 (п`ятсот гривень) 293224,69 (двісті дев`яносто три тисячі двісті двадцять чотири гривні 69 копійок).
В подальшому ТОВ «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ» на підставі виконавчого напису № 5801 від 25.08.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, звернулось до приватного виконавця Копитко Богдана Васильовича з Заявою про відкриття виконавчого провадження від 01.09.2021 року, яким було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.09.2021 року, якою відкрито провадження № 66745502.
Позивач вказує, що станом на час написання позову, у неї арештовано всі кошти, що містяться на відкритих банківських рахунках, арештовано все рухоме на нерухоме мано, що належить Позивачу на праві власності, що зумовлює фактично обмеження конституційних прав Позивача, та спричиняє неможливість нормального життєвого функціонування.
У зв`язку з викладеними обставинами, Позивач була вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, оскільки вважає, що виконавчий напис № 5801 від 25.08.2021 року, був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною протиправно, тобто з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, вчинення виконавчого напису відбулося поза строками, протягом якого його можливо було вчинити, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Отже, на переконання Позивача, наразі є достатні правові підстави вважати, що виконавчий напис № 5801 від 25.08.2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, з порушенням вимог законодавства та є таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.01.2022 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі було задоволено Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Генезис фінансової свободи", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Копитко Богдан Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та вирішено зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 5801 від 25.08.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ» заборгованість за Договором кредиту №574 від 14.09.2005 року у розмірі 293 224,69 грн. 69 коп., який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Копитко Богдана Васильовича, виконавче провадження №66745502, до набрання законної сили рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Генезис фінансової свободи", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Копитко Богдан Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду від 16.06.2022 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.
23 вересня 2022 року сторони в судове засідання не з`явились, про день час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, розгляд справи було перенесено на 08.11.2022 року на 11:15 год.
За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
У справі Bellet v.France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
ТОВ «ФК «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» листом-повідомленням від 22.07.2021 року № 8654 було повідомлено Позивача, що на підставі Договору факторинга від 10.02.2020 року відступило на користь ТОВ «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ» право вимоги заборгованості за Договором кредиту № 574 від 14.09.2005 року, тож з 10.02.2021 року ТОВ «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ» є новим кредитором Позивача і відповідно має право вимоги суми заборгованості за Договором кредиту № 574 від 14.09.2005 року. В листі було викладено, що станом на 22.07.2021 року, сума боргу Позивача за кредитом складає 292724 (двісті дев`яносто дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 69 коп., з якої заборгованість становить: - за тілом 136759 (сто тридцять шість тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 42 коп.; - за відсотками: 155965 (сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 27 коп.
Зі спірного виконавчого напису № 5801 від 25.08.2021 року вбачається, що стягнення заборгованості з Позивача проводиться за період з 10.02.2020 року по 18.08.2021 року, а загальна сума яка підлягає стягненню становить 292724,69 плюс 500,00 (п`ятсот гривень) 293224,69 (двісті дев`яносто три тисячі двісті двадцять чотири гривні 69 копійок).
Приватним виконавцем Копитко Богданом Васильовичем було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.09.2021 року, якою відкрито виконавче провадження № 66745502 з виконання виконавчого напису № 5801 від 25.08.2021 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною. В межах зазначеного виконавчого провадження, приватним виконавцем Копитко Богданом Васильовичем було винесено також Постанову про арешт майна боржника від 08.09.2021 року, якою накладено арешт на все рухоме на нерухоме майно Позивача в межах суми звернення стягнення з урахування винагороди виконавця та Постанову про арешт коштів боржника від 08.09.2021 року, якою накладено арешт на грошові кошти Позивача, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення такої постанови.
Також, за ВП № 66745502, приватним виконавцем Копитко Богданом Васильовичем було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.09.2021 року, яким проведено державну реєстрацію обтяження, арешт нерухомого майна за суб`єктом: Фізична особа ОСОБА_1 .
Так, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
26.11.2014 постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 до Переліку були внесені відповідні зміни.
Так, вищезазначеною постановою Кабміну № 662 Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п. 2 наступного змісту: Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Вказані постанови були опубліковані в Офіційному віснику України від 21.03.2017, № 23, стор. 156, від 24.11.2017, № 92, стор. 272.
Згідно листа заступника Міністра з питань державної реєстрації «Щодо вчинення виконавчих написів» від 25.06.2020 за № 5235/19.5.6/32-20, виконавчі написи можуть вчинятися на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається за можливе.
Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.
Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.
Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».
Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, в редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Сазоновою Оленою Миколаївною, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів.
Пунктом 8 Постанови від 31.01.92 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», передбачено зокрема, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Таким чином, за результатами аналізу норм діючого законодавства можна дійти таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Про те, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Разом з цим, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи сторін у повному обсязі й установлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Така позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 754/9711/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.
Судом встановлено, що укладений між Позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (Ялтинська філія), Договір кредиту № 574 від 14.09.2005 року, який був наданий Відповідачем приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазоновій Олені Миколаївні, для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому є наявні підстави для визнання виконавчого напису № 5801 від 25.08.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав необхідні первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача зазначений у виконавчому написі є безспірним.
Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Спір про право, який ґрунтується на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, розглядається судом за позовом боржника до стягувача.
За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).
Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Враховуючи викладене, зважаючи на допущені порушення Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність підстав для визнання виконавчого напису № 5801, вчиненого 25.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЕНЕЗИС ФІНАНСОВОЇ СВОБОДИ» заборгованість за Договором кредиту № 574 від 14.09.2005 року у розмірі 293224,69 (двісті дев`яносто три тисячі двісті двадцять чотири гривні 69 копійок, таким, що не підлягає виконанню, з метою ефективного захисту порушеного права Позивача.
Суд також звертає увагу на наступне.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.92 року № 2, при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк.
Суд зауважує, що Договір кредиту № 574 між Позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» був укладений 14.09.2005 року, з кінцевим терміном повернення в разі сумлінного виконання Позивачем своїх грошових зобов`язань до 11 вересня 2012 року.
В свою чергу, статтями 256, 257 та 258 ЦК України, визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 259 ЦПК України, зміна тривалості позовної давності, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Враховуючи той факт, що сторонами в Договорі кредиту № 574 від 14.09.2005 року не було передбачено тривалості строку позовної давності, то за невиконання умов укладеного Договору кредиту підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у три роки, який в даному випадку розпочався з дня наступного за граничним терміном повернення суми кредиту Позивачем, а саме з 12 вересня 2012 року.
Отже, саме з 12 вересня 2012 року в первісного кредитора, а саме Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» виникло право вимоги примусового стягнення боргу з Позивача за укладеним Договором кредиту № 574 від 14.09.2005 року.
Таким чином, спірний виконавчий напис № 5801 від 25.08.2021 року був вчинений приватним нотаріусом Сазоновою Оленою Миколаївною, поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, що є самостійною підставою для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила наступний висновок щодо застосування строків позовної давності в подібних правовідносинах: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови).».
Крім цього, відповідно до положень ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З огляду на це, обставина укладання Відповідачем договору факторингу направленого на відступлення прав вимоги за кредитними договором кредиту № 574 від 14.09.2005 року, не має наслідком виникнення у нього права примусового стягнення заборгованості з Позивача саме після укладення такого договору, в силу приписів ст. 262 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Разом з цим, зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, згідно статті 262 ЦК України.
Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року в справі № 904/3280/18.
У зв`язку з викладеним, Позивач належним чином обґрунтував пропуск встановленого законодавством строку для звернення Відповідача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, у зв`язку з пропущенням трирічного строку з моменту виникнення права вимоги та пропущенням строку позовної давності.
За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б переконливо доводили наявність підстав для вчинення виконавчого напису та стягнення суми заборгованості з позивача, у відповідності до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, чинного на момент вчинення виконавчого напису.
Відповідачем та третіми особами належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин надано до суду не було.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд, керуючись принципом змагальності сторін, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідності задоволення вимог позову.
В силу ст. 141 ЦПК України, судові витрати, суд покладає на Відповідача.
Щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Тобто, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.
Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).
З урахуванням цього суд вважає, що адвокатом Кацалапом А.А. належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих ним, як адвокатом, послуг та витрат, понесених на виконання договору про надання правової допомоги, а тому підстави для їх стягнення відсутні.
Відповідно та керуючись ст. ст.4,5,12,76-81,141, 258-259,263-265,268,280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Генезис фінансової свободи", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазанова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Копитко Богдан Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справ, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактична адреса проживання (перебування): АДРЕСА_3 ;
Суддя: А.Я. Волчко