З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2022 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ваврушак Н.М., секретаря судового засідання Кушнарьової К.О., за участі представника позивача Соляника І.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини,-
02 грудня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини, відповідно до якої просить виключити з актового запису № 305 від 11 березня 2015 року, складеного Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області запис про батька ОСОБА_4 , як батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, однак при зверненні до нотаріальної контори та відкриття спадкової справи, нотаріусом було повідомлено, що спадкоємцем також є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В свідоцтві про народження неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини записаний ОСОБА_4 , оскільки на той час перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 , хоча фактично шлюбні відносини між ними були припинені. Вважає, що її померлий батько не може бути батьком дитини ОСОБА_5 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки ОСОБА_4 29 квітня 2010 року був засуджений за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та відбував покарання у виправній колонії в період з 04 травня 2011 року по 25 лютого 2016 року та згідно відповіді на запит довгострокові побачення засудженому з ОСОБА_3 не надавались. Тому наведені вище обставини зумовили ОСОБА_2 звернутися до суду з відповідною позовною заявою.
Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
22 грудня 2021 року позивачем подана заява про усунення недоліків позовної заяви та вимоги ухвали суд від 17 грудня 2021 року виконані.
Ухвалою суду від 24 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувані докази, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 24 лютого 2022 року підготовче засідання відкладено, у зв`язку із неявкою сторін.
24 березня 2022 року та 13 травня 2022 року справу знято з розгляду, відповідач до суду не з`явилася.
Ухвалою суду від 22 червня 2022 року підготовче провадження закрито та справу призначеного до судового розгляду по суті.
23 серпня 2022 року справу знято з розгляду, відповідач до суду не з`явилася.
Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради.
11 жовтня 2022 року справу знято з розгляду, відповідач до суду не з`явилася.
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, її представником -адвокатом Соляником І.М. подане клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомляла, заяв або клопотань не подавала, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалася.
Представник Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, натомість на адресу суду спрямовано письмові пояснення начальника відділу О. Ельтерман, відповідно до яких просить розглядати справу у відсутність представника.
Представник Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради у судове засідання не з`явився, натомість на адресу суду спрямовано заяву завідувача сектору з питань опіки, усиновлення, влаштування дітей служби у справах дітей О. Левіної про розгляд справи у відсутність представника, рішення просить прийняти з урахуванням інтересів малолітньої дитини.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись ст. 280 ЦПК України та беручи до уваги згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Представник позивача - адвокат Соляник І.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, проти проведення розгляду справи у заочному порядку не заперечував.
Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач звернулася до суду із позовом про виключення відомостей про померлу особу, як батька, з актового запису про народження дитини, посилаючись на ч. 3 ст. 137 СК України.
Положеннями ст. 137 СК України, визначено підстави, за яких можливе оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 28 серпня 2018 року складено відповідний актовий запис № 1379 Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 7, 55).
Статтею 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини.
Отже, виходячи з положень вимог Сімейного законодавства вбачається, що правом щодо оспорювання батьківства наділені спадкоємці першої черги, а саме: дружина, батьки, діти.
Також згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 11 березня 2015 року складений відповідний актовий запис № 305 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджено копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 8, 51).
В матеріалах справи міститься актовий запис про народження № 305 від 11 березня 2015 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого внесені наступні відомості про батька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відомості про матір: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Підставою запису відомостей про є актовий запис про шлюб № 11 від 19 червня 1993 року, складений виконавчим комітетом Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, 02.09.2020 року внесено відмітку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з одночасним внесенням цих відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян України (а. с. 36).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 24.01.2017 року у справі № 212/5485/16-ц, яке набрало законної сили 06.02.2017 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав щодо ОСОБА_5 (а.с.93).
На підставі вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, до першого примірника актового запису про народження № 305 від 11.03.2015 року, складеного Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області на ОСОБА_6 , Покровським відділом 02.09.2020 року внесено відмітку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з одночасним внесенням цих відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян України (а. с. 36).
Докази того, що відповідача ОСОБА_3 було поновлено в батьківських правах стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_5 відсутні.
Зокрема, рішенням Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради № 154 від 19.04.2017 року малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 46 на звороті).
Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Частиною 5 ст. 167 СК України передбачено, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.
Згідно ч. 1 ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.
Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (наразі це ст. 51 ЦПК України). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - надежному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, на що посилається й у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц.
За таких обставин, вирішення даного спору без участі у справі належного відповідача, було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.
Отже, позов має бути пред`явлений до належної особи, яку призначено опікуном малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або відповідного державного органу.
При розгляді даної справи судом позивачем не було надано доказів того, що за своє життя її померлий батько ОСОБА_4 подав до нотаріуса заяву про невизнання свого батьківства відносно ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , та позивачем не доведено, що у ОСОБА_4 була відсутня з поважних причин інформація про запис його батьком дитини.
Стаття 137 СК встановлює три винятки для оспорювання батьківства після смерті цієї особи, яка записана батьком дитини іншими особами. Це: 1) подання особою письмового заперечення свого батьківства до народження дитини через нотаріальну контору;2) пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини з переводом цих прав на правонаступника; відсутність у нього з поважних причин інформації про запис батьком дитини .
Інших випадків щодо можливості оспорювання батьківства, особи, яка померла законом не встановлено.
Суд вказує, що належних доказів на підтвердження необізнаності ОСОБА_4 про запис його як батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не надано.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в задоволенні позову покладається на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263 ЦПК України, суд -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на заочне рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ;
Суддя: Н. М. Ваврушак