Номер провадження: 22-ц/813/8481/22
Справа № 496/4395/22
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л.О.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенко П.Я.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря: Кузьміч Г.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ставніченко Максим Віталійович на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2022 року в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що вона та відповідач у справі ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2012 року.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.08.2022 року шлюб розірвано.

За час знаходження в шлюбі, а саме 03.08.2020 року ними у ТОВ «ВіДі Пальміра» було придбано автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 150», 2020 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Вартість автомобіля становить 1 332 936,00 грн., з яких 133 294 грн. подружжям було сплачено у той же день. Для сплати решти суми відповідач за її згодою 26.08.2020 року уклав з АТ «Державний ощадний банк України» договір про споживчий кредит на суму 1 199 642 грн зі строком повернення до 25.08.2027 року.

З пункту 3.2.1 кредитного договору вбачається, що банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ ВІДІ Пальміра. З пунктів 1.1 та 2.4 вбачається, що кредит надавався саме на купівлю транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado 150», 2020 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитному договору, між ОСОБА_1 та Банком було укладено договір застави №611-84 від 26.08.2020 року. Окрім того, було укладено тристоронній договір поруки №611-82, за умовами якого вона солідарно відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник. 26.08.2020 року автомобіль було поставлено на облік у Територіальному сервісному центрі №5152 на ім`я ОСОБА_1 .

Станом на 19.08.2022 року суму основного боргу сплачено у розмірі 236 159,25 грн. і суму відсотків у розмірі 219 717,87 грн. Залишок по основному боргу становить 963 482,75 грн.

Наразі, між ними виник спір щодо поділу транспортного засобу, як спільного майна подружжя та порядку використання такого транспортного засобу.

Так, даний автомобіль знаходиться виключно у користуванні ОСОБА_1 , а тому вона позбавлена можливості його використання.

Зазначає, що ОСОБА_1 не бажає врегулювати спір щодо поділу майна подружжя, у зв`язку з чим вона має намір звернутись до суду з позовом про поділ спірного автомобіля.

Вказує на те, що ОСОБА_1 має намір уникнути поділу автомобіля, про що він неодноразово заявляв їй під час розмов.

При цьому, вона, як дружина відповідача, за згодою якої він діяв, несе солідарну відповідальність перед кредитором. Окрім того, навіть у разі поділу майна подружжя, вона залишається поручителем по договору поруки.

Заявник вказує на те, що станом на день подачі заяви про забезпечення позову між нею та ОСОБА_1 існує спір щодо поділу спільного майна подружжя, яке включає, в тому числі придбаний у шлюбі автомобіль.

При цьому, постанова КМУ від 07.09.1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» не передбачає отримання згоди другого із подружжя на зняття автомобіля з обліку, а тому ОСОБА_1 у разі дострокового погашення кредиту матиме змогу зняти вказаний автомобіль, за який сплачувалися спільні кошти подружжя з обліку та відчужити його без згоди заявниці.

У зв`язку з значним знеціненням національної валюти, вказаний автомобіль наразі коштує фактично у півтора рази більше, ніж його вартість у гривнях, що виражена у договорі купівлі-продажу, про що свідчать роздруківки об`яв із сайту Авторіа.

Вказує на те, що у разі, якщо ОСОБА_1 здійснить відчуження автомобіля, то їй необхідно буде під час розгляду справи залучити інших осіб та змінювати предмет спору.

Окрім того, у разі, якщо ОСОБА_1 здійснить таке відчуження після того, як суд перейде до розгляду справи по суті, вона не зможе навіть змінити предмет позову для належного захисту своїх прав, а суд вимушений буде відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав неправильно обраного способу захисту. Водночас, навіть у разі задоволення позову, відповідач до набрання рішенням законної сили знову ж таки матиме змогу відчужити вказаний автомобіль, що позбавить заявницю можливості виконати рішення суду, ухвалене на її користь.

Щодо заборони передавати автомобіль третім особам та перетинати державний кордон, заявник зазначила, що у разі, якщо ОСОБА_1 буде порушувати умови кредитного договору, то у Банка відразу з`являться підстави для стягнення з неї, як поручителя та відповідно солідарного боржника, усієї суми заборгованості, а враховуючи те, що у відповідача відсутнє будь-яке нерухоме чи рухоме майно, окрім даного автомобіля, а їй на підставі договору дарування належить приватний будинок та інше нерухоме майно, Банк звернеться з позовом саме до неї.

Звертає увагу на те, що фактично у заяві про забезпечення позову вона просить суд застосувати такі заходи забезпечення позову, які частково існують (арешт) та такі, що передбачені договором застави (передача автомобіля 3 особам, перетин державного кордону), всі вказані обмеження фактично діють до тих пір, поки діє кредитний договір, а зобов`язання, в свою чергу, може бути виконано у будь-який момент, після чого ОСОБА_1 зможе відчужити вказаний автомобіль, і хоча договором застави передбачено заборону перетинати на вказаному автомобілі державний кордон за відсутності згоди банку та передавати його третім особам, фактично на практиці вказані положення договору не можуть бути ніяким чином виконані.

Зазначає, що вказані заходи забезпечення позову жодним чином не обмежують наявні права ОСОБА_1 щодо володіння та розпорядження автомобілем, оскільки дані обмеження і так вже встановлені договором застави, натомість, вжиття судом заходів забезпечення позову у цьому випадку є необхідним на випадок виконання кредитного договору ОСОБА_1 та подальшого відчуження автомобіля, а у разі відсутності таких дій та продовження дії кредитного договору, є реальним механізмом виконання заходів, передбачених договором застави, оскільки вказана ухвала, в свою чергу, буде виконана органами прикордонної служби та територіальним сервісним центром.

Просила, накласти арешт на транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado 150», 2020 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , заборонити ОСОБА_1 передавати третім особам вказаний транспортний засіб, заборонити здійснювати перетин Державного кордону України цим транспортним засобом.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2022 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено частково.

Накладено арешт на транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado 150», 2020 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 02 червня 2000 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, іпн. НОМЕР_4 . В іншій частині заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ставніченко М.В. подав апеляційну скаргу, зазначаючи, що вона прийнята із порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що підставою забезпечення позову має існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів заявника в разі невжиття заходів забезпечення позову, тому, звертаючись із такою заявою особа має довести належність їй таких прав і те, що невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав заявниці повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Зазначає, що на спірний автомобіль у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна до постановлення ухвали про забезпечення позову вже було накладено заставу рухомого майна, що виключає будь-яку можливість відчуження транспортного засобу.

Крім того, даний автомобіль купувався задля його використання саме чоловіком подружжя та він не має наміру його відчужувати, він сплачує кошти за кредитними зобов`язаннями відповідно до графіку платежів, ним здійснюються додаткові платежі щодо обов`язкового страхування, яке передбачено кредитним договором.

Вказує на те, що посилання суду на належність на праві власності дружині будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є необґрунтованими, оскільки жодних доказів. які б підтверджували вказане твердження стороною заявника не надавалось, тому такі твердження про «першочерговість» стягнення саме з поручителя мають бути спростовані.

Вважає, що заявником не було наведено підстав і аргументів того, чому рішення суду про поділ майна по 1/2 частині буде неможливо виконати.

Наголошує, що кредитні зобов`язання виконуються належним чином, він не має жодного наміру вчиняти дій, які в першу чергу, призведуть до негативних наслідків для нього самого.

Зазначає, що ні заявником, ані судом не було аргументовано дійсних підстав, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.Тому, суд мав відхилити таку підставу для вжиття заходів забезпечення позову як накладення арешту.

Просив скасувати ухвалу про забезпечення позову.

В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, день і час розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим справу розглядати у їх відсутність, в порядку, передбаченому частиною 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи та законність судового рішення колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_2 послалася на те, що виник спір щодо поділу транспортного засобу, як спільного майна подружжя та порядку використання такого транспортного засобу, даний автомобіль знаходиться виключно у користуванні ОСОБА_1 , тому вона позбавлена можливості його використання, і останній може його відчужити, що свідчить про необхідність забезпечення позову, який буде заявлений. Зазначає, що ОСОБА_1 не має бажання яким-небудь чином врегулювати спір щодо поділу майна подружжя, у зв`язку з чим ОСОБА_2 має намір звернутись до суду з позовом про поділ спірного автомобіля.

Як вбачається із відомостей у ЄДРСР у провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває справа № 496/4718/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб, який належить ОСОБА_1 , суд виходив з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом подальшої позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; вважав, що вимоги про забезпечення позову є обґрунтованими, законними, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Перевіряючи доводи скарги, колегія суддів зазначає таке.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Встановивши, що спірний автомобіль придбано подружжям у шлюбі і він є об`єктом їх спільної сумісної власності, а у провадженні суду перебуває справа про поділ майна подружжя, враховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів заявника від можливих недобросовісних дій щодо відчуження набутого за час перебування у шлюбі майна, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь заявника, та, врахувавши, що спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги скаржника про те, що на спірний автомобіль у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна до постановлення ухвали про забезпечення позову вже було накладено заставу рухомого майна, що виключає будь-яку можливість відчуження ним транспортного засобу, і у такому разі відсутня необхідність вжиття заходів забезпечення позову, підлягають відхиленню, оскільки обмеження, встановлені договором застави, фактично діють до тих пір, поки діє кредитний договір, а зобов`язання, в свою чергу, може бути виконано у будь-який момент, зокрема, і до постановлення рішення у справі про поділ майна подружжя, після чого ОСОБА_1 зможе відчужити вказаний автомобіль без згоди ОСОБА_2 , що фактично знівелює ефективність обраного заявницею способу захисту.

Посилання у скарзі на те, що суд не аргументував, що вжиття заходів забезпечення позову може забезпечити виконання рішення про задоволення позову, а їх невжиття ускладнити або унеможливити його виконання, висновків суду не спростовують і підлягають відхиленню, оскільки гарантією забезпечення виконання можливого позитивного судового рішення про задоволення позову є вжиття заходів забезпечення цього позову, виходячи із принципу співмірності, таким є арешт спірного майна.

Колегія суддів наголошує, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом ( частини 7-10 ст.158 ЦПК України).

Слід також зазначити, що спірний транспортний засіб придбано подружжям у період шлюбу, в тому числі за рахунок кредитних коштів отриманих за кредитним договором, зобов`язання за яким не виконані, а заявниця є поручителем перед кредитором АТ Державний ощадний банк України за належне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, тому вжиття заходів забезпечення позову є гарантією можливості виконання кредитного зобов`язання саме за рахунок заставного майна, а не майна, що є особистою власністю заявниці як поручителя.

При поділі майна, як зазначив Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у спрааві №477/1891/14-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 212/8891/15-ц, враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом не було порушено норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ставніченко Максим Віталійович залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2022 року.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді : П.Я.Ігнатенко

О.М. Полікарпова