Ухвала

24 листопада 2022 року

місто Київ

справа № 191/3841/16-ц

провадження № 61-10900ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воронцов Владислав Вячеславович, на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 році Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 858904/ФЛ у розмірі 14 860,26 дол. США, що в еквіваленті становить 389 725,69 грн.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 858904/ФЛ у розмірі 14 860,26 дол. США, що еквівалентно 378 691,09 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованість за кредитним договором від 25 липня 2008 року № 858904/ФЛ у розмірі 6 772,79 дол. США та 58 612,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 772,79 дол. США та штрафу - 58 612,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року, на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 36 000,00 грн.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року стягнуто з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язанні з правничою допомогою адвоката, в розмірі 2 440,20 грн.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведеність заявником понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 33 200,00 грн, проте зазначений розмір витрат не відповідає критеріям розумності та співмірності, а тому такі витрати підлягають зменшенню до 6 000,00 грн. Урахувавши, що позовні вимоги задоволено частково, стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі, пропорційному розміру позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, що становить 2 440,20 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

02 листопада 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воронцов В. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

За правилом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у справі є вимоги майнового характеру з ціною позову 14 860,26 дол. США, що в еквіваленті становить 389 725,69 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн х 250 = 620 250, 00 грн).

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року, на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 389 725,69 грн судове рішення (додаткова постанова), ухвалене у зазначеній справі, не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення підлягає касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Право на касаційне оскарження у малозначній справі ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що порушене у ній питання стосується питання права, яке має фундаментальне значення для заявника.

Перевіряючи зазначені посилання заявника, Верховний Суд з`ясовує, чи наявні підстави вважати, що порушене у справі питання стосується питання права, яке має фундаментальне значення саме для формування єдиної правозастосовчої практики.

У визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявником не зазначено в чому полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчоїпрактики.

Посилання у касаційній скарзі на те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, оскільки, понесені ним витрати на професійну правничу допомогу є значними, така сума є надмірною для заявника та його сім`ї, не може слугувати достатньою підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Фактичнодоводи заявника зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, власного розуміння застосування норм права у конкретній справі, а також необхідності переоцінки Верховним Судом доказів в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд встановив відсутність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що дають право на оскарження судового рішення у малозначній справі.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 виклала правовий висновок про те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у додатковій постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не впливає на визначений процесуальним законом обов`язок Верховного Суду відмовити у відкритті касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за відсутності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у такій справі підлягає касаційному оскарженню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у такій справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воронцов Владислав Вячеславович, на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко