СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7428/22

пр. № 2/759/3690/22

17 листопада 2022 року

Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді - Горбенко Н.О., за участю секретаря Радзівіл А.Б., без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2022 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, вказуючи, що 09.06.2017 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя, непорозуміння. Вважає. Що збереження шлюбу суперечитеме її інтересам та інтересам малолітньої доньки, тому вона наполягає на розірванні шлюбу.

Ухвалою суду від 26.07.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18.10.2022 року відповідач надав суду клопотання про надання строку на примирення. Згідно якого відповідач зазначив, що вказані позивачем причини розірвання шлюбу йому незрозумілі, між ними ніколи не було скандалів, бажає зберегти сім`ю і вважає, що позивачка прийняла поспішне рішення. Просив надати строк на примирення.

19.10.2022 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва було здійснено перехід від розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

17.11.2022 від представника позивачки надійшла до суду заява, в якій вона підтримує позовні вимоги позивачки, просить не надавати строк для примирення та розглянути справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що він вважає, що можливо налагодити сімейні стосунки, просить надати строк на примирення.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 09.06.2017 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №525, свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Батьківські обов`язки відносно дітей складають окремий обсяг прав та обов`язків кожного з подружжя та не стосуються перебування/не перебування батьків дитини у шлюбі.

Як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені.

Згідно зі ст. 111 СК Українисуд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Зважаючи на те, що позивачка не має наміру на збереження шлюбу, наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, суд дійшов до переконання, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Тлумачення норми цієї статті СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Як встановлено судом, подружжя не проживає як сім`я більше двох років.

Так, відповідачем подано заяву, згідно якої просить суд надати час на примирення подружжя.

Стаття 111 СК України регламентує право суду вжити заходів щодо примирення подружжя. При цьому, як встановлено судом, позивачка, висловлюючи свою позицію щодо підтримання позовних вимог, категорично заперечувала проти примирення та просила відмовити в задоволенні клопотання відповідача, оскільки на час перебування справи в суді обставини, які викладені в позовній заяві, не змінилися. Наведені позивачкою аргументи стороною відповідача не спростовані.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку щодо відмови в клопотанні відповідача про надання строку на примирення, оскільки примирення само собою обумовлює спільне бажання подружжя зберегти сім`ю та розцінює таке спрямоване на затягування розгляду справи. На час розгляду позову в суді такої обопільної згоди не досягнуто.

Відмовляючи в клопотанні відповідача стосовно вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, суд виходив з наступного. Згідно з ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Тобто, надання можливості примирення є правом, а не обов`язком. Судом встановлено, що сторонами не досягнуто згоди на примирення.

Фактичні обставини даної справи дозволяють суду прийти до висновку, що строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків.

Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексуУкраїни суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного КодексуУкраїни шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим.

Відповідно до ст.112ч.2СКУкраїни суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказавши, що примирення неможливе, шлюб розпався остаточно, а також суд враховує те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Також суд враховує, що сімейно-шлюбні стосунки між сторонами припинені більше двох років тому, а тому надання додаткового строку на примирення не приведе, на думку суду, до позитивного результату.

За таких обставин, збереження сім`ї неможливе, перебування позивача у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, тому шлюб сторін необхідно розірвати.

Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст.ст. 24, 105, 110, 112, 113, 114 Сімейного Кодексу України, ст.ст.12-13, 76-81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,зареєстрованої: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09.06.2017 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №525.

Шлюб вважати розірваним після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції тридцяти днів з дня його проголошення через Святошинський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Н.О.Горбенко