Справа № 444/1883/19
Провадження № 2/444/35/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Бей І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання дій органу місцевого самоврядування незаконними, визнання незаконним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання дій органу місцевого самоврядування незаконними.

Свої позовні вимоги, які позивач підтримав в судовому засіданні, мотивує тим, що 18.04.2019 року на адресу Позивача надійшов лист Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № К-2518/0-2256/037-19.

Зі змісту даного листа вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області розглянуло клопотання Позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2000 га. для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської міської ради та доводить до його відома, що Дублянська міська рада (лист № 526 від 01.04.2019 року) не погоджує надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської міської рад, оскільки згідно генерального плану м.Дубляни, який розробляється ДІПМ «Містопроект» територія біля господарського двору (току) міського кладовища передбачена під комплексно-складські та виробничі об`єкти з північної сторони та біля міського кладовища передбачена під комплексно-складські та виробничі об`єкти (з санітарно-захисними зонами 50м та 100 м.).

Після отримання згаданого вище листа Позивач відразу звернувся до Дублянської міської ради з листами про надання йому належним чином завірених та затверджених викопіювання з генерального плану м.Дубляни в урочищі «За цвинтарем» щодо спірної ділянки.

02.07.2019 року сусідньому із Позивачем землекористувачу ОСОБА_2 надано лист за № 972 та звичайну ксерокопію без дати затвердження генерального плану.

З даного листа вбачається, що земельні ділянки не підлягають приватизації, однак в даному листі не має жодного посилання на будь-які законодавчі акти.

Після цього ОСОБА_2 звертався до Жовківського відділу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області де отримав довідку від 20.06.2019р. № 97-13-0.23.3939/165-19 з якої вбачається, що земельна ділянка площею 0,1000 га., що пропонується для відведення ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської міської ради формується із земель, які згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель по формі 6- зем станом на 01.01.2016р. обліковується в рядку 12.1 (землі запасу) графа 5 (рілля).

Враховуючи викладене, не знаходить свого підтвердження твердження Дублянської міської ради про те, що земельна ділянка, яка перебуває у користуванні Позивача понад 20 років не підлягає приватизації, оскільки знаходиться в санітарно-захисній зоні. Просить задоволити позовні вимоги.

Відповідач, Дублянська міська рада щодо позову заперечила з підстав, що земельна ділянка, мова про яку йде у позові, та на яку претендує позивач, знаходиться на території Дублянської міської ради за межами населеного пункту.

На час розгляду справи власником та розпорядником є виключно Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

Правова природа погодження органами місцевого самоврядування дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам визначена зокрема тим, що з 15.10.2014р. на виконання доручення Віце-премєр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Володимира Гройсмана обов`язковим стало врахування позиції органів місцевого самоврядування у питаннях розпорядження землями сільськогосподарського призначення.

Земельна ділянка, на яку нібито претендує позивач, знаходиться в межах території земельної ділянки, на яку ОСОБА_3 отримав наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.05.2019р. № 13-3072/16-19-СГ на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовним розміром 0,8000 га. із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_3 є учасником АТО і відповідно до Закону України володіє першочерговим правом на відведення у власність земельної ділянки.

Враховуючи вище зазначене, Дублянська міська рада просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з мотивів їх безпідставності та правової необгрунтованості.

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Львівській області щодо позову заперечив з наступних підстав: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не порушувало прав та законних інтересів Позивача, оскільки не вчиняло будь-яких дій відносно останнього, а також відповідач 2 не несе зобов`язання за вимогами позовної заяви і вважає, що Головне управління є неналежним відповідачем.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи наявні їх заяви про розгляд справи без їх участі.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для справи і вирішення спору по суті суд встановив таке.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № К-2518/0-2256/037-19 від 18.04.2019р., стверджується, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області розглянуло клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2000 га. для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської міської ради та доводить до його відома, що Дублянська міська рада (лист № 526 від 01.04.2019 року) не погоджує надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської міської ради, оскільки згідно генерального плану м.Дубляни, який розробляється ДІПМ «Містопроект» територія біля господарського двору (току) міського кладовища передбачена під комплексно-складські та виробничі об`єкти з північної сторони та біля міського кладовища передбачена під комплексно-складські та виробничі об`єкти (з санітарно-захисними зонами 50м та 100 м.).

Після отримання згаданого вище листа ОСОБА_1 звернувся до Дублянської міської ради з листами про надання йому належним чином завірених та затверджених викопіювання з генерального плану м.Дубляни в урочищі «За цвинтарем» щодо спірної ділянки.

02.07.2019 року сусідньому землекористувачу ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 надано лист за № 972 та ксерокопію без дати затвердження генерального плану.

З даного листа вбачається, що земельні ділянки не підлягають приватизації, однак в даному листі не має жодного посилання на будь-які законодавчі акти.

Після цього ОСОБА_2 звертався до Жовківського відділу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області де отримав довідку від 20.06.2019р. № 97-13-0.23.3939/165-19 з якої вбачається, що земельна ділянка площею 0,1000 га., що пропонується для відведення ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Дублянської міської ради формується із земель, які згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель по формі 6- зем станом на 01.01.2016р. обліковується в рядку 12.1 (землі запасу) графа 5 (рілля).

Враховуючи викладене, не знаходить свого підтвердження твердження Дублянської міської ради про те, що земельна ділянка, яка перебуває у ОСОБА_1 в користуванні понад 20 років не підлягає приватизації, оскільки знаходиться в санітарно-захисній зоні.

Відповідно ст. 114 Земельного кодексу України санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, відбрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.

У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Отже згадана вище норма Земельного кодексу України не містить заборони щодо приватизації ОСОБА_1 земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні понад 20 років, що стверджується довідкою Дублянської міської ради від 15.05.2019 року № 71.

Оскільки, генеральний план м.Дубляни лише розробляється, що стверджується листом від 01.04.2019р. № 526, тому у Дублянської міської ради не має підстав на нього посилатися, як документ.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію наказу № 72 по учгоспу Дублянський від 28.04.1995р., яким стверджується що земельні ділянки про які йде спір не були вільними на час видачі наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.05.2019р. № 13-3072/16-19-СГ; від 11.05.2019р. № 13-2997/16-19-СГ.

Крім того, самим Відповідачем визнано факт користування спірною ділянкою Відповідачем Дублянською міською радою.

Додатковим твердженням того, що земельні ділянки були у користуванні громадян є протокол №1 від 13.09.2019р. Дублянської міської ради.

Відповідачем не надано доказів в спростування твердження Позивача його права на передачу йому спірної земельної ділянки у власність.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що Позивач вважає протиправною відмову Дублянської міської ради у наданні згоди на приватизацію Позивачу земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні протиправними накази ГУ Держгеокадастру у Львівській області про надання третім особам дозволів на розроблення проекту землеустрою та вказує на наявність підстав для відмови у наданні таких дозволів.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Згідно ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 154 Земельного кодексу України передбачено, що органи виконавчої влади та місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатися у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Відповідно до ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалити рішення про його незаконність.

Згідно п. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до п.1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування і детальних планів територій, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Рішення про розроблення та зміни до генерального плану приймає відповідна сільська, селищна міська рада.

Оскільки, генеральний план м.Дубляни лише розробляється, що стверджується листом від 01.04.2019р. № 526, тому у Дублянської міської ради не має підстав на нього посилатися, як на документ.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 3 земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю.

Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або у користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею.

Згідно ст.24 ЗУ«Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України.

Ст. 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно ст. 114 Земельного кодексу України санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, відбрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.

У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Статтею 118 Земельного кодексу України порядок безплатної приватизації громадянами земельних ділянок та не передбачено обмежень щодо кількості можливих звернень до уповноважених органів про надання дозволів на розробку проектів землеустрою на одну і ту ж земельну ділянку.

Можливість органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обмежена вичерпним переліком підстав. Тобто, у разі відсутності таких підстав, відповідний повноважний орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування може прийняти рішення лише про надання такого дозволу.

В даному випадку Відповідачами не надано доказів наявності у них підстав для відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою на спірну земельну ділянку.

Не виявлено таких підстав також і судом під час розгляду справи.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 280-282, 354, ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11.05.2019р. № 13-2997/16-19-СГ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовним розміром 0,8000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Мікула В. Є.