Справа № 459/555/22 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/1922/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Cекретар Салата Я.І.

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу № 459/555/22 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок професійного захворювання,

в с т а н о в и в :

21 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля»на його користь 50 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 09 грудня 1996 року по 25 вересня 2017 року він працював у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» та ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля». 25 вересня 2017 року його звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. За час роботи у вугільній промисловості при фізичних навантаженнях, вібрації та несприятливих факторів мікроклімату: з 09 грудня 1996 року по 05 квітня 1997 року, з 08 вересня 1997 року по 02 грудня 1997 року гірником підземним, з 02 грудня 1997 року по 14 серпня 1999 року гірничим майстром на шахті «Червоноградська», з 26 вересня 2006 року по 04 лютого 2008 року гірником підземним, з 04 лютого 2008 року по 25 вересня 2017 року прохідником підземним на ВП "Шахті «Великомостівська», він отримав професійне захворювання, внаслідок чого отримав 50% втрати професійної працездатності. Внаслідок отриманого професійного захворювання йому завдано пожиттєво моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що він втратив працездатність, отримав інвалідність, в нього з`явився кашель, він змушений постійно звертатися за медичною допомогою, стан його здоров`я став незадовільним. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено всі нормальні умови його життя, він відчуває незручності при веденні домашнього господарства, йому стало важко займатись домашніми справами, він змушений докладати додаткових зусиль для організації життя, вести малорухомий спосіб життя, він перестав бути повноцінною людиною.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь ОСОБА_1 50 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» в дохід держави 992,40 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржило Державне підприємство «Львіввугілля».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності Вини шахти в тому, що ОСОБА_1 отримав профзахворювання немає, так як зі сторони власника не було вчинено ніяких протиправних дій, а також штучно не було створено шкідливих і небезпечних умов праці, які б спричинили профзахворювання. При влаштуванні на роботу позивача ознайомлено з правилами внутрішнього розпорядку, умовами праці на шахті, наявністю на робочому місці небезпечних шкідливих факторів, можливими наслідками їх впливу на здоров`я та права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах він ознайомлений і згідний (копія заяви про прийом на роботу в матеріалах справи).

Судом першої інстанції не досліджено ті обставини, що у зв`язку з такими умовами праці, позивач отримував заробітну плату у підвищеному розмірі, додаткову відпустку, мав право на пенсію на пільгових умовах за віком, а також на ряд соціальних послуг та виплат передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Факт спричинення моральної шкоди у зв`язку з профзахворюванням позивач підтверджує висновком МСЕК і вважає моральні страждання доведеними, однак таке твердження позивача є хибним. Довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності є підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і не підтверджує факту заподіяння моральної шкоди. Судом не досліджено, що факт спричинення моральної шкоди має бути підтверджено медичними висновками, а розмір компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинен виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) позивачем по справі ОСОБА_1 надано суду відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає, що такі не ґрунтуються на вимогах матеріального права, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.1ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач протягом 1997-2017 років (з перервами) працював на шахті «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» та шахті «Великомостівська» ДП «Львіввугілля», був звільнений з роботи 25 вересня 2017 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (за станом здоров`я).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 жовтня 2017 року професійне захворювання у позивача (вібраційна хвороба ІІ ст. (вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з трофічними порушеннями обох кистей), Z 57.7. Хронічна радикулопатія L1, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. М 54.1. Хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення; прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. J 41.0. Супутній діагноз: Гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., ст.2, ризик 3. СН 0ст. іперхолестеринемія. Порушення ліпідного обміну. Вазомоторний риніт. Хронічний компенсований тонзиліт) виникло за таких обставин: внаслідок тривалої роботи у вугільній промисловості: з 09 грудня 1996 року по 05 квітня 1997 року, з 08 вересня 1997 року по 02 грудня 1997 року гірником підземним, 02 грудня 1997 року на шахті "Червоноградська", з 26 вересня 2006 року по 04 лютого 2008 року гірником підземним, з 04 лютого 2008 року по 25 вересня 2017 року прохідником підземним на ВП "Шахті "Великомостівська", що супроводжувалася впливом шкідливих виробничих факторів.

Згідно з довідками МСЕК серія 10 ААА № 267088 від 22 листопада 2017 року та серія 12 ААА № 056234 від 18 листопада 2020 року, 22 листопада 2017 року позивачу вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності (вібраційна хвороба ІІ ст. -30%; хр. радикулопатія - 10%; бронхіт ІІ ЛН І ст. - 10%), дата переогляду 06 листопада 2018 року, 18 листопада 2020 року позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності (вібраційна хвороба ІІ ст. -30%; хр. радикулопатія - 10%; бронхіт ІІ ЛН І ст. - 10%), дата переогляду 12 листопада 2022 року.

Позивачем до матеріалів справи додано копію індивідуальної програми реабілітації інваліда, результати оглядів позивача у лікарнях, копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого, копії направлення на консультацію до лікаря та інші документи, які свідчать про професійні захворювання позивача та стійку втрату професійної працездатності.

Зазначене свідчить про те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою 50% професійної працездатності вперше виникло у позивача 22 листопада 2017 року.

Позивач неодноразово через вказані професійні хронічні захворювання звертався до медичних закладів та перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що підтверджується згаданими медичними документами.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції взято до уваги додані документи як належні докази, яким суд дав оцінку та прийняв законне рішення.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За приписами абзацу третього статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За змістом статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Підстави відшкодування моральної шкоди визначені частиною 2, 3 статті 23 ЦК України.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування.

Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно з вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом першої інстанції враховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров`я, оскільки останній втратив 50% професійної працездатності, йому стало важко займатися домашніми справами, тяжкість професійних захворювань, настання у зв`язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, що становить 50% (вібраційнахвороба ІІст. -30%;хр.радикулопатія -10%;бронхіт ІІЛН Іст.-10%).

При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.367 ч.1 п.1; 374 ч.1п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк