ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року

м. Черкаси

Справа № 708/639/21
Провадження № 22-ц/821/1411/22
Категорія: 305010300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Семенов Олександр Миколайович

відповідачі: Державна казначейська служба України, Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України та представника ОСОБА_1 адвоката Семенова Олександра Миколайовича на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Івахненко О.Г. в приміщенні Чигиринського районного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 08 вересня 2022 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

01 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чигиринського районного суду Черкаської області із позовом до Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.

Позов обґрунтований тим, що 13 травня 2013 року відносно позивача було внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відкрито кримінальне провадження № 0000368, у скоєнні якого позивач вину не визнав.

Починаючи з 18 травня 2013 року, вказує позивач, він перебував у статусі затриманого, знаходився у місці тимчасового тримання.

В період з 22 травня 2013 року по 04 червня 2013 року, вказує позивач, він перебував у відпустці без збереження заробітної плати, оскільки його було відсторонено від посади відповідно до ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси.

ОСОБА_1 зазначає, що 16 серпня 2013 року відносно нього було висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 368 КК України, яке в подальшому було змінено на ч. 4 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування та під час судового розгляду даного кримінального провадження, вказує позивач, він змушений був їздити з с. Медведівка Черкаського району в м. Черкаси для участі у проведенні слідчих дій та в судових засіданнях, на що витрачав свій час та власні кошти.

14 травня 2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 липня 2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2018 року залишено без змін.

Таким чином, вказує ОСОБА_1 , він незаконно перебував під слідством та судом у період з 18 травня 2013 року по 02 липня 2020 року, тобто 85 місяців та 14 днів.

Позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури, йому була завдана суттєва моральна шкода, яка виразилась в тому, що останньому протиправно було оголошено бездоказову та необгрунтовану підозру у вчиненні тяжкого злочину, незаконному обмеженні прав та свобод громадянина України, передбачених основним законом в період досудового розслідування та судового розгляду справи.

Позивач вказує, що протягом усього часу він змушений був виправдовувати незаконне притягнення до кримінальної відповідальності перед членами сім`ї, близькими родичами, друзями, колегами та знайомими, призвело до посягання на його честь, гідність та ділову репутацію.

Крім того, незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування прокуратури, завдали позивачу значних моральних втрат, призвели до порушення стану його здоров`я, загального психоемоційного стану, нормальних життєвих зв`язків і вимагали від нього суттєвих додаткових зусиль для організації свого життя у подальшому.

В зв`язку з чим, з метою захисту своїх порушених немайнових прав, ОСОБА_1 звернувся до Чигиринського районного суду Черкаської області із відповідним позовом, та збільшивши позовні вимоги, просив постановити судове рішення, яким стягнути за рахунок держави через Державну казначейську службу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 3510000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, незаконними рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури та суду.

До того ж, вказує ОСОБА_1 , внаслідок вказаних обставин, вартість втраченого ним заробітку з урахуванням інфляційних втрат становить 15603,91 грн.

Також вважає, що відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, тому необхідно стягнути на його користь витрати за надану правничу допомогу у кримінальному провадженні, яка з урахуванням індексу інфляції складає 136763,00 грн.

Крім того, під час поїздок до м. Черкаси для участі в слідчих діях та в судових засіданнях, вказує позивач, ним документально підтверджено 53 процесуальні дії. Враховуючи те, що він 50 разів здійснював проїзд з с. Медведівка Черкаського району до м. Черкаси і в зворотному напрямку, то вартість його поїздок транспортом загального користування становить 4212,60 грн.; вказану суму ОСОБА_1 також просив стягнути на свою користь.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2021 року у справі призначено судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Кропивницького Відділення Київського Науково-дослідного Інституту Судових експертиз.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року позов - задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 700 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 6870,97 грн. у відшкодування матеріальної шкоди у виді втраченого заробітку.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 58000,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, сплачену в межах кримінального провадження.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової психологічної експертизи в розмірі 1539,86 грн.

Стягнуто з Черкаської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі по 5757,60 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що згідно з даними експертного висновку та встановлених у справі конкретних обставин вбачається, що уклад життя позивача дійсно істотно змінився і зміни, які відбулися у житті ОСОБА_1 через перебування його кілька років під слідством і судом, не можна вважати позитивними, що спричинило позивачу істотну моральну шкоду. Втім, суд прийшов до висновку, що страждання позивача, незважаючи на їх суттєвість, не можуть з урахуванням встановлених обставин вважатися фатальними, і, виходячи з особи позивача, його віку, не доведенню суттєвого погіршення його стану здоров`я, за висновками суду, вищевказані негативні обставини не можна вважати такими, що унеможливлюють подальше повноцінне життя позивача, тому моральна шкода, визначена ОСОБА_1 у розмірі 3 510 000,00 грн., є значною мірою завищеною.

Суд, враховуючи висновок експерта, оцінивши надані докази в їх сукупності (відсторонення позивача від посади, накладення арешту на майно, застосування запобіжного заходу у виді застави, перебування ОСОБА_1 у місці тимчасового тримання, проведення обшуку), тривалість перебування позивача під слідством та судом (більше 7 років з урахуванням вступу в законну силу виправдувального вироку), вимушених негативних змін у його життєвих та суспільних стосунках, ступінь зниження репутації, оскільки особа перебувала на керівній посаді, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір відшкодування моральної шкоди у 700 000,00 грн. та не обмежився законодавчо гарантованим мінімумом відшкодування, оскільки вважав, що дане перевищення розміру моральної шкоди від мінімально встановленого законом є виправданим у цій ситуації.

Враховуючи те, що позивач був відсторонений від посади два місяці, то відшкодування заробітку, який він втратив внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, суд задовольнив в сумі 6870,97 грн.

Оскільки витрати на юридичну допомогу в межах кримінального провадження підтверджені ОСОБА_1 документально на суму 58000,00 грн., то суд вважав за можливе відшкодувати позивачеві зазначену суму.

Разом з тим, оскільки понесені позивачем процесуальні витрати не були ним підтверджені належними доказами, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у їх задоволенні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі, поданій 29 вересня 2022 року, Державна казначейська служба України, вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, постановленим при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, прийнятим при неправильному застосуванні норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року, ухваливши при цьому нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди відмовити, а щодо вимог про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, понесену в рамках кримінальної справи провадження закрити. За результатами розгляду апеляційної скарги здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував, що позивачем пред`явлено позов до органів державної влади та невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки стягнення коштів з Держави України повинно бути наслідком пред`явленого позову до Держави Україна в особі її органів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні таких вимог.

Крім того, розмір моральної шкоди у розмірі 700 000,00 грн. є надмірним, оскільки на 26% перевищує мінімальний розмір моральної шкоди, визначений законом, а також таким, що призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок Держави Україна.

Також особа, що подала апеляційну скаргу, вказує, що розподіл процесуальних витрат в сумі 58000,00 грн., понесених позивачем на правничу допомогу у кримінальному провадженні мав провадити суд, який ухвалював судове рішення у такій справі відповідно до норм КПК України, про що також наголошує Верховний Суд у своїх постановах.

В апеляційній скарзі, поданій 05 жовтня 2022 року, Черкаська обласна прокуратура,вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило суд змінити рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року, зменшивши розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 , до 555553,00 грн. та змінити розподіл судових витрат, компенсувавши судовий збір за рахунок держави.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції не обґрунтовано, з чого виходив суд при задоволенні саме такого розміру моральної шкоди.

На думку особи, що подала апеляційну скаргу, розмір відшкодування моральної шкоди, який провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, підлягає виплаті ОСОБА_1 у розмірі 555553,00 грн. та саме такий розмір відшкодування відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Черкаська обласна прокуратура вважає помилковим стягнення з неї суми судових витрат, оскільки відповідачем у справі є держава, а тому такі витрати слід компенсувати за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі, поданій 12 жовтня 2022 року, представник ОСОБА_1 адвокат Семенов О.М., вважаючи оскаржуване рішення таким, що постановлене при неповному з`ясуванні обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права, просив суд скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити повністю.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що задоволений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає дійсній шкоді, заподіяній позивачу, і не є достатньою компенсацією перенесених ним моральних страждань, оскільки для останнього існувало відразу два фактори спричинення моральної шкоди, які впливали на всі сторони його життя, зокрема: загроза тяжкого безпідставного покарання до 10 років та тривалий час розгляду кримінальної справи 85 місяців.

На думку представника позивача, висновок експерта є найбільш обґрунтованим доказом, який підтверджує реальний розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди, відповідає дійсним обставинам справи та є справедливою компенсацією маральних страждань позивача, оскільки саме експерт є спеціалістом у галузі вивчення моральної шкоди та при визначенні конкретного розміру моральної шкоди застосував науковий підхід для її визначення на основі затверджених методик.

Крім того, скаржник вказує, що виходячи із загальних принципів цивільного права, компенсація коштів, втрачених внаслідок неправомірного притягнення позивача до кримінальної відповідальності в 2013 році має бути відшкодована з урахуванням розміру інфляційних втрат, оскільки майнові витрати були зроблені в процесі протиправного кримінального переслідування позивача протягом більш як семи років.

Відзиви на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача адвоката Семенова О.М., який надійшов 24 жовтня 2022 року, Черкаська обласна прокуратура, вважає доводи апеляційної скарги надуманими та необгрунтованими, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

У своєму відзиві, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 28 жовтня 2022 року, Головне управління Національної поліції в Черкаській області погоджується з доводами апеляційної скарги Черкаської обласної прокуратури, просить дану апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційну скаргу представника позивача адвоката Семенова О.М. відхилити.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається та встановлено вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 липня 2020 року, що станом на травень 2013 року ОСОБА_1 обіймав виборну посаду Медведівського сільського голови в с. Медведівка Чигиринського району Черкаської області та якому відповідно до рішення Медведівської сільської ради № 36/1 від 31 серпня 2009 року присвоєно 8 ранг 4 категорію посадової особи місцевого самоврядування (том 1, а.с. 148-156).

13 травня 2013 року відносно ОСОБА_1 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та відкрито кримінальне провадження № 0000368, за яким останнього обвинувачено в одержанні хабара у великому розмірі службовою особою, яка займає відповідальне становище.

18 травня 2013 року ОСОБА_1 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

20 травня 2013 року відповідно до ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.05.2013 року до ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у виді застави у розмірі 20 мінімальних заробітних плат (том 1, а.с. 76-77).

Відповідно до ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2013 року ОСОБА_1 в період з 04 червня 2013 року було відсторонено від займаної посади строком на два місяці (том 1, а.с. 74).

23 травня 2013 року відповідно до ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси було накладено арешт на майно позивача (том 1, а.с. 49).

16 серпня 2013 року ОСОБА_1 було висунуто обвинувачення по ч. 3 ст. 368 КК України, яке в подальшому 21 жовтня 2015 року було змінено на ч. 4 ст. 368 КК України (том 1, а.с. 85-93).

Згідно з вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України (том 3, а.с. 22-25).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 липня 2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2018 року стосовно ОСОБА_1 залишено без змін (том 1, а.с. 152-156).

Судом встановлено, що у період з 18 травня 2013 року по 02 липня 2020 року позивач перебував під слідством та судом, що становить 85 місяців 14 днів.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Черкаської обласної прокуратури не підлягає до задоволення, а апеляційні скарги, Державної казначейської служби України та представника ОСОБА_1 адвоката Семенова О.М. підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням конкретних обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування особи під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру понесених ним немайнових витрат.

Шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 335/9784/19.

Таким чином, судом встановлено, що загальний термін перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 85 місяців та 14 днів.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, представник ОСОБА_1 адвокат Семенов О.М. посилався на те, що внаслідок тривалого необ`єктивного та упередженого розслідування, безпідставного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, йому було спричинено значної моральної шкоди, яка полягала у приниженні честі, гідності та ділової репутації позивача, порушенні його конституційних прав як громадянина України, нормальних життєвих зв`язків у суспільстві, сімейних відносин, погіршенні здоров`я, самопочуття та загального психоемоційного стану, що в свою чергу, вимагало від нього значних додаткових зусиль для відновлення попереднього стану.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 700 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції правильно взяв за основу для визнання такої компенсації положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» і виходив із розрахунку відповідно до розміру не менше однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування ОСОБА_1 під слідством чи судом.

Крім того, при вирішенні питання щодо конкретного розміру відшкодування спричиненої ОСОБА_1 моральної шкоди, суд першої інстанції не обмежився законодавчо гарантованим мінімумом відшкодування, а врахувавши дані висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 4742/21-27/1812/1813/22-27 від 18 травня 2022 року, конкретні обставини даної справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, прийшов до обґрунтованого висновку, з урахуванням вимог розумності і справедливості та наявних в матеріалах справи доказів про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 700 000,00 грн., що, на переконання колегії суддів, є виправданим у даній справі.

Враховуючи вищенаведене, підстав для зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , немає.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт, як адміністративного стягнення.

Враховуючи те, що позивач згідно з ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2013 року був відсторонений від роботи (посади) строком на два місяці, апеляційний суд не вбачає обгрунтованих підстав для його стягнення у більшому розмірі та погоджується з висновком суду першої інстанції про відшкодування втраченого заробітку позивача за цей період у розмірі 6870,97 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, надану позивачеві в межах кримінального провадження колегія суддів зазначає наступне.

Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 встановлено, що для визначення розміру шкоди, передбаченої п. 4 ст.3 Закону, громадянин при винесенні виправдувального вироку протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

З викладеного слідує, що оскільки витрати на правову допомогу понесені у кримінальному провадженні то їх відшкодування регламентоване главою 8 КПК України.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу та витрати пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування чи судового провадження належать до процесуальних витрат.

Згідно зі ст. 125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

Відповідно до ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі №598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) та від 21 листопада 2018 року в справі 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), містяться висновки про те, що КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком; питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України; якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, розподіл витрат на правничу допомогу, яка була надана в рамках кримінального провадження та розгляду кримінальної справи має здійснювати суд, який ухвалював судове рішення у справі відповідно до норм КПК України.

Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи вказану вимогу позивача, не врахував вищенаведені позиції Великої Палати Верховного Суду та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правничу допомогу, які були понесені ним у межах розгляду кримінального провадження у розмірі 58000,00 грн.

У розумінні приведених норм законодавства та враховуючи судову практику Верховного Суду, яка є обов`язковою до застосування для судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Чигиринського районного суду від 01 вересня 2022 року підлягає до скасування в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 58000,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, сплачену в межах кримінального провадження з постановленням в цій частині нового рішення про відмову у її задоволенні.

Щодо доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України про її помилкове залучення до участі у справі в якості співвідповідача, оскільки вказаний державний орган не порушував прав позивача і не може відповідати за завдану йому шкоду, і, як наслідок, необхідності відмови у позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України саме з цих підстав, то вони є безпідставними з огляду на таке.

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (зокрема: заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральної шкоди).

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема. і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави,ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Доводи, наведені в апеляційній скарзі Черкаської обласної прокуратури були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, яка була надана в рамках кримінального провадження постановлене із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; воно не може залишатися в законній силі, підлягає до скасування із ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні даної вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Що стосується сплати судового збору в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що оскільки рішення в частині стягнення моральної шкоди та втраченого заробітку залишено без змін, то судові витрати за подачу апеляційних скарг слід залишити за особами, які подали апеляційні скарги.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та представника ОСОБА_1 адвоката Семенова Олександра Миколайовича - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду- скасувати в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 58000,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, сплачену в межах кримінального провадження та постановити в цій частині нове рішення.

В задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат на правову допомогу, сплачену в межах кримінального провадження відмовити.

В іншій частині рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особами, які подали апеляційні скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 18 листопада 2022 року/