КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/9544/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2033/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Цуранова А.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання припиненою іпотеку за іпотечними договорами, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначила, що 23 серпня 2007 року між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитну угоду № Д 07-02-136 МК. Кредитні кошти надавалися позичальнику на підставі укладеного договору про видачу траншу № Д 07-02-136/1 МК від 23 серпня 2007 року, предметом якого було надання банком позичальнику грошових коштів в розмірі 150 000 доларів США на споживчі цілі з відсотковою ставкою 18 % річних та кінцевим терміном виконання зобов`язання 10 серпня 2017 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань позивачем 28 серпня 2007 року укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 4321, посвідченим державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Шашкевич Л.Г., предметом якого є нерухоме майно - нежитлова будівля, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 196,6 кв.м., а також договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 4323, посвідченим державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Шашкевич Л.Г., предметом якого є нерухоме майно - нежитлове приміщення в житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 323 кв.м., розташованого на земельній ділянці розміром 0,11 га.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідач достроково розірвав вказаний договір та звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з позивача. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі № 357/15061/14-ц частково задоволено позов та стягнуто з позивача 1 133 217,15 грн. Державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 52062905, яке 17 лютого 2021 року вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. Таким чином, борг позивача перед відповідачем за кредитним договором повністю відсутній. Однак відповідач не вчиняє дії щодо припинення іпотеки, керуючись тим, що у справі № 357/1434/21 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відкрите апеляційне провадження.

Разом з тим, звертала увагу на те, що у вказаній справі № 357/1434/21 оскаржується в апеляційному порядку додаткове рішення про стягнення правничої допомоги та не є перешкодою відповідачу виконати свій обов`язок із припинення іпотеки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України.

Таким чином, позивач просила визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 28 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений 28 серпня 2007 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г. за реєстровим № 4321; визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 28 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений 28 серпня 2007 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г. за реєстровим № 4323; стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 1-6).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 28 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений 28 серпня 2007 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г. за реєстровим номером 4321. Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 28 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений 28 серпня 2007 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г. за реєстровим номером 4323. Стягнуто з ПАТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 816 грн. (а.с. 36-42).

Не погодившись з рішенням суду, 08 грудня 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Н.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 46-63).

На обґрунтування скарги зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через неповноту встановлених обставин, які мають значення справи, неправильне застосування норм матеріального права. Вказувала, що погашення заборгованості на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі № 357/15061/14-ц проведено позивачем у лютому 2021 року. Суд проігнорував те, що судовим рішенням не було припинено дію кредитного договору, не було його розірвано, а відтак його дія для сторін продовжувалась. Зазначала, що на даний час в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області на розгляді перебуває справа № 357/5878/21 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, враховуючи наявність заборгованості за кредитним договором (внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду), відсутні правові підстави для припинення іпотеки за договором іпотеки.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьменко С.В. подала письмові пояснення в яких просила апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін (а.с. 93-97).

Особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про розгляд справи апеляційним судом були сповіщені на зазначені ними адреси, у т.ч. адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кузьменко С.В. подала письмове клопотання в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, справу розглянути за відсутності ОСОБА_1 та її представника (а.с. 83-108).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення ст. 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги повністю суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зобов`язання за кредитним договором № Д 07-02-136 МК від 23 серпня 2007 року припинилось у зв`язку із його виконанням, наявні підстави і для припинення іпотечних договорів, оскільки банк скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення до суду з позовом, а ОСОБА_1 в повному обсязі виконала рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі № 357/15061/14-ц.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 4321, посвідчений державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Шашкевич Л.Г., предметом якого є нерухоме майно - нежитлове приміщення в житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 196,6 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2002 року (а.с. 8-9).

28 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 4323, посвідчений державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Шашкевич Л.Г., предметом якого є нерухоме майно - нежитлова будівля, що знаходиться в АДРЕСА_2 та складається в цілому з одного цегляного нежитлового приміщення, нежитловою площею 323 кв.м., розташованого на земельній ділянці розміром 0.11 га, та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Узинською міською державною нотаріальною конторою 28 серпня 2007 року (а.с. 10-11).

Згідно з п. 30 договорів термін дії договорів встановлено до повного виконання позичальником та іпотекодержателем зобов`язань за кредитним договором та всім додатковим угодам до нього.

За вказаними договорами, іпотекою забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору № Д 07-02-136 МК від 23 серпня 2007 року з повернення кредиту, наданого у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 150 000 доларів США у строк до 10 серпня 2017 року.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 270122116 від 11 серпня 2021 року, 28 серпня 2007 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Шашкевич Л.Г. на підставі вказаних договорів іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження № 5559638 та № 5559801, в Державному реєстрі іпотек - обтяження № 5559671 та № 5559825 (а.с. 12-13).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі № 357/15061/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Привабанк» про визнання частково недійсним кредитного договору вирішено: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № Д 07-02-136 МК від 23 серпня 2007 року в розмірі 1 133 217,15 грн., яка складається із заборгованості по кредиту 84 809,65 доларів США, що еквівалентно 1 042 310,60 грн., заборгованості за процентами 6 864,25 доларів США, що еквівалентно 84 361,63 грн., пені 6 544,92 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю загальною площею 323 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , та нежитлове приміщення в житловому будинку загальною площею 196,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу предметів іпотеки та на підставі договорів іпотеки нежитлових приміщень від 23 серпня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-якій особі-покупцю на умовах та в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом, у задоволенні зустрічного позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в розмірі 3654 грн. (а.с. 14-18).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі № 357/15061/14-ц залишено без змін.

12 серпня 2016 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист (а.с. 19).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 лютого 2021 року, виконавче провадження № 52062905 щодо виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду № 357/15061/14-ц від 12 серпня 2016 року закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Зазначено, що боржник борг сплатив повністю згідно з надходженням коштів на депозитний рахунок відділу від 16 лютого 2021 року, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій утримано в повному обсязі, кошти надійшли на депозитний рахунок відділу та перераховано через систему АСВП згідно платіжних доручень: борг - № 2313 в сумі 1 000 грн., від 11.10.2019 року, № 1773 в сумі 1 113 2017,15 грн., виконавчий збір - № 1770 в сумі 113 321,70 грн., витрати виконавчого провадження - № 1772 в сумі 369,04 грн. (а.с. 20).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 10 серпня 2021 року, відомості щодо боржника ОСОБА_1 в реєстрі відсутні (а.с. 21).

24 травня 2021 року позивач звернулась до відповідача з заявою про вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - інформації щодо вказаних обтяжень (а.с. 22).

У відповідь на звернення АТ КБ «Приватбанк» листом № 20.1.0.0.0/7-210528/9057 від 16 червня 2021 року повідомив ОСОБА_1 про необхідність дочекатися судового рішення у справі № 357/1434/21, де відкрите апеляційне провадження (а.с. 23).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року у справі № 357/1434/21 задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований у реєстрі № 2043 від 26.11.2018 року, за яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - нежитлове приміщення №69 в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у вищевказаній справі додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2021 року щодо стягнення судових витрат змінено, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Причиною виникнення спору по даній справі стало питання наявності чи відсутності підстав для визнання іпотеки такою, що припинилась.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою позивач посилалася на пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України та зазначала, що 17 лютого 2021 року повністю погасила заборгованість перед відповідачем за кредитним договором, який був забезпечений іпотекою, виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду про стягнення з неї заборгованості, тому вважає іпотеку припиненою.

Апеляційний суд погодився з такими доводами позивача, оскільки встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі № 357/15061/14-ц в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № Д 07-02-136 МК від 23 серпня 2007 року в розмірі 1 133 217,15 грн., яка складається із заборгованості по кредиту 84 809,65 доларів США, що еквівалентно 1 042 310,60 грн., заборгованості за процентами 6 864,25 доларів США, що еквівалентно 84 361,63 грн., пені 6 544,92 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю загальною площею 323 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , та нежитлове приміщення в житловому будинку загальною площею 196,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу предметів іпотеки та на підставі договорів іпотеки нежитлових приміщень від 23 серпня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-якій особі-покупцю на умовах та в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом (а.с. 14-18).

Постановою головного державного виконавця Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 лютого 2021 року, виконавче провадження № 52062905 щодо виконання вказаного рішення суду закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (а.с. 20).

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/27064/15 зазначено, що підставою припинення зобов`язання за кредитним договором є не дата, зазначена в договорі як кінцевий строк сплати коштів, а, наприклад, постанова, винесена відділом державної виконавчої служби, про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу у зв`язку з погашенням боргу. Верховний Суд також зазначив, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню щодо розуміння повноти розміру заборгованості.

У зв`язку з наведеним правильним є висновок суду першої інстанції про припинення іпотеки у зв`язку з повним фактичним виконанням забезпечувального зобов`язання, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження саме з таких підстав.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що на даний час в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області на розгляді перебуває справа № 357/5878/21 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому враховуючи наявність заборгованості за кредитним договором, відсутні правові підстави для припинення іпотеки за договором іпотеки.

Колегія суддів перевірила та відхилила такі доводи апелянта з огляду на наступне.

Зміст рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі № 357/15061/14-ц, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет іпотеки, дає підстави для висновку, що у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником взятих на себе зобов`язань банк реалізував своє право пред`явити вимогу про дострокову виплату усієї суми заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості в повному обсязі, тобто про повне та дострокове виконання боржником кредитного зобов`язання.

Враховуючи те, що, строк виконання основного зобов`язання настав у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за кредитним договором та реалізацією банком права вимоги дострокового погашення заборгованості, після настання строку виконання основного зобов`язання у банку припиняється право нараховувати проценти, пеню та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У пунктах 6.28, 6.35 постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, вищевказаним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі № 357/15061/14-ц було визначено і стягнуто заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

Рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 17 січня 2018 року у справі № 910/27064/15).

Враховуючи вимоги статті 599 ЦК України та належне виконання позивачем рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі № 357/15061/14-ц, наявні підстави для висновку, що зобов`язання за кредитним договором припинилось у зв`язку з його виконанням.

Вирішуючи питання, чи забезпечуються іпотекою вимоги кредитора про стягнення коштів, нарахованих за правилами статті 625 ЦК України, слід враховувати умови укладених між сторонами іпотечних договорів.

Зміст пунктів 1, 2, 7 іпотечних договорів свідчить, що іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю на забезпечення ним виконання зобов`язань, що випливають з договору кредиту № Д 07-02-136 МК від 23 серпня 2007 року з повернення кредиту, наданого у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 150 000 доларів США, а саме нерухоме майно - нежитлова будівля, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 196,6 кв.м., а також нежитлове приміщення в житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 323 кв.м., розташованого на земельній ділянці розміром 0,11 га.

Враховуючи, що вимоги за статтею 625 ЦК України є заходами цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а не вимогами про відшкодування збитків, іпотекою (як це визначили сторони в укладеному між ними договорі) не забезпечено виконання зобов`язання за вимогами, пред`явленими на підставі статті 625 ЦК України, а отже, у справі, яка переглядається, іпотекою не забезпечені вимоги кредитора, нараховані банком за правилами статті 625 ЦК України.

У цьому висновку визначальним є зміст та умови іпотечного договору, в якому сторони дійшли домовленості про перелік вимог кредитора, виконання яких забезпечується встановленою іпотекою.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 626 ЦК України).

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 186/1376/19 (провадження № 61-7428св20).

Враховуючи те, що основне зобов`язання фактично виконано боржником, про що, зокрема, свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду про стягнення заборгованості, правильним є висновок районного суду про задоволення позову у повному обсязі та визнання іпотеки припиненою.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України, не підлягає відшкодуванню сплачений апелянтом судовий збір за розгляд справи апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 17 травня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова