Справа № 559/1023/22
Провадження № 2/559/529/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

представника позивача - адвоката Пасічника Ю.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Булат Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом, поданим представником - адвокатом Пасічником Юрієм Олександровичем в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

представник - адвокат Пасічник Ю.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що позивач з 20.09.2002 перебував у шлюбі із ОСОБА_1 , який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 29.03.2021 розірвано. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 12.05.2006, під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, придбали у ОСОБА_3 житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами житловою площею 20,8 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , по ціні 69000 грн. Реєстрацію будинку було здійснено за відповідачем. У 2007 році на підставі рішення Дубенської міської ради, подружжям було здійснено добудову (реконструкцію) придбаного жилого будинку, процес якого було завершено у 2017 році. За наслідками цього, будинок АДРЕСА_1 став складатися із коридору, кухні, гардеробної, санвузла, кухні, коридору, трьох житлових кімнат, загальною площею 105,8 кв.м., житловою площею 65,0 кв.м. Вартість даного будинку на сьогодні позивач оцінює у 588 699 грн. Крім того, 26.05.2006, під час перебування у шлюбі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за спільні кошти у ОСОБА_3 із зазначеним вище будинком придбали дві приватизовані земельні ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , зокрема: земельна ділянка площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельна ділянка площею 0,0230 га - для ведення індивідуального садівництва, за які було сплачено 15680 грн. Згідно з даних звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна, вартість земельної ділянки площею 0,1 га на сьогодні позивач оцінює у 94473 грн, вартість земельної ділянки площею 0,02230 га - 2448 грн. Крім того, в березні 2018 року під час перебування у шлюбі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за спільні кошти придбали за кордоном легковий автомобіль "Renault Megane", номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, що був зареєстрований в Україні на ОСОБА_1 . Його вартість на сьогоднішній день позивач оцінює у 240873,75 грн. Після розлучення, спільні неповнолітні діти подружжя залишилися проживати з відповідачкою, у якої залишилися речі позивача та спільно нажиті ними речі. На придбання вищевказаного житла та здійснення його поліпшення, позивач та відповідачка змушені були брати позику в банку та повертати кредитні кошти з відсотками. З цих причин позивач змушений був виїхати за кордон на заробітки, де і по сьогоднішній день перебуває. Весь час він пересилав кошти як на утримання дітей, так і на погашення кредитних зобов`язань. Тривалий час розлуки став однією із причин розлучення подружжя. На сьогоднішній день, у добровільному порядку сторони розділити їх спільне майноне не мають можливості, так як відповідачка повністю заблокувала можливості зв`язку позивача із нею, ігноруючи спроби переговорів. Тому, позивач змушений бути ініціатором звернення до суду із даним позовом.

Короткий виклад заперечень сторін.

09 серпня 2022 року представник відповідачки - адвокат Булат Ю.В. подала відзив на позовну заяву, згідно якого поданий ОСОБА_2 позов про поділ майна подружжя не визнає та вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Зазначила, що дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 20.09.2002 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 29.03.2021 року було розірвано. 12.05.2006 дійсно під час перебування у шлюбі, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами по ціні 69 000 грн. Однак, вищезазначений житловий будинок придбаний не за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Для придбання будинку ОСОБА_1 взяла у борг у своєї тітки ОСОБА_4 кошти в сумі 9000 грн, на підтвердження чого між ними було укладено Договір позики. Крім того, ОСОБА_1 з метою отримання коштів в сумі 60000 грн на придбання будинку було укладено Кредитний договір в АТ КБ «Приватбанк». При цьому, згоду на укладення вище зазначеного кредитного договору позивач ОСОБА_5 не давав. В подальшому, ОСОБА_1 було укладено Договір споживчого кредиту у АКІБ «Укрсиббанк» в іноземній валюті у доларах в сумі 12 180 доларів США, що дорівнює еквіваленту 61 509 грн. Даний кредит було отримано ОСОБА_1 з метою рефінансування кредиту, отриманого у АТ КБ «Приватбанк» для купівлі будинку. Отриманням кредитів та їх сплатою займалася саме відповідачка ОСОБА_1 , позивач будь-якої участі в отриманні кредитів, а тим більше у їх сплаті, участі не брав. Реконструкцією та проведенням капітального ремонту будинку займалася також відповідачка ОСОБА_1 особисто. Щодо придбання земельної ділянки зазначає, що 26.05.2006 дійсно під час перебування у шлюбі, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 приватизовану земельну ділянку загальним розміром 0,1233 га, яка складається із земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,1000 га та ведення індивідуального садівництва розміром 0,0230 га на суму 15680 грн. Однак вказані земельні ділянки були придбані не за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а за кошти ОСОБА_1 , які вона взяла у борг у своєї тітки ОСОБА_4 , що підтверджується Договором позики від 24.05.2006. Ці кошти були повернути ОСОБА_4 особисто відповідачкою ОСОБА_1 . Вважає також, що не заслуговують на увагу викладені в позовній заяві обставини щодо придбання за спільні кошти автомобіля "Renault Megane", номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Позивач свідомо приховав, що відповідачкою у 2016 році за особисті кошти було придбано автомобіль "Fiat Punto", 2007 року випуску. 18.06.2018 ОСОБА_1 продала вказаний автомобіль, а за кошти, отримані від продажу автомобіля "Fiat Punto", придбала автомобіль "Renault Megane". Зазначила також, що після розірвання шлюбу діти дійсно залишилися проживати з відповідачкою, а позивач не приймає ніякої участі в їхньому житті і не надає кошти на їх утримання. Тому, просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

14 вересня 2022 року представник позивача - адвокат Пасічник Ю.О. подав до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що ОСОБА_2 продовжує наполягати на тому, що майно, яке є предметом спору, є спільною власністю подружжя, яке було набуте за спільні кошти та на придбання якого були витраченні спільні зусилля. Зазначив, що під час укладення Кредитного договору з АТ КБ «Приватбанк», позивач надав свою згоду на укладення даного договору, а також довідку про його доходи. Запевняє, що з 2007 року позивач активно здійснював реконструкцію будинку. У 2017 році ОСОБА_2 перебував у Польщі на заробітках та діючи в інтересах сім`ї передав через свого знайомого ОСОБА_6 для відповідачки 3500 доларів США, наслідком чого став факт погашення 06.04.2017 повної суми заборгованості іпотечного кредиту в АКІБ «Укрсиббанк». Вважає, що у відзиві відповідач не надала жодного доказу, який би давав підстави суду відступити від презумпції рівності часток подружжя.

06 жовтня 2022 року представник відповідачки - адвокат Булат Ю.В. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, згідного якого ОСОБА_1 заперечує, щодо того, що майно, яке є предметом спору є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Натомість наполягає на тому, що майно є її особистою приватною власністю.

Рух справи.

Ухвалою суду від 20 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 19 липня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позиції учасників процесу в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Пасічник Ю.О. позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, надав суду пояснення, які відповідають змісту позовної заяви та відповіді на відзив.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Представник відповідача - адвокат Булат Ю.В. надала пояснення, які відповідають змісту відзиву та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідачка ОСОБА_1 суду пояснила, що у них з відповідачем ніколи не було спільного бюджету. Те, що відповідач заробляв, ніколи в сім`ю не давав, він ніколи не цікавився дітьми, їхнім здоров`ям та життям. У 2010 році, коли у них народилася друга дитина, відповідачка змушена була вийти на роботу, коли дитині було 2 місяці, оскільки не було за що жити і чим платити кредит. Працювала і працює бухгалтером у ДП ЛМГ «Дубенське». Окрім основної державної роботи, у 2011 та 2012 роках, неофіційно вела бухгалтерію приватних підприємців, чим заробляла значні кошти, які вкладала в будинок, сім`ю та дітей. Вказала. що позивач зловживав алкоголем, тому йому не було цікаво, що і як в будинку робиться і як живуть діти, кожного дня приходив напідпитку. Через це у відповідача почалися проблеми на роботі і він звільнився. Гроші на придбання будинку і земельної ділянки відповідачка взяла в борг у своєї тітки ОСОБА_4 і поступово, до 2015 року з нею розрахувалася. Після цього відповідачка почала відкладати кошти на автомобіль. Але позивач сказав, що якщо вона купить автомобіль, він його спалить. Вказує, що позивач не допомагав відповідачці ні в чому. Коли позивач поїхав в Польщу, відповідачка у липня 2016 році придбала автомобіль за її власні кошти, оскільки у той час отримувала велику заробітну плату. Пізніше, відповідачка продала цей автомобіль і придбала інший. Щодо реконструкції та ремонту будинку зазначила, що всіх майстрів шукала відповідачка, домовлялася з ними та за роботу платила саме вона, позивач нікому ніяких коштів не давав, будівельних матеріалів не купував. Коли позивач їздив на заробітки до Польщі, ніяких коштів звідти не привозив, пояснюючи це тим, що йому або не заплатили за роботу, або заплатять пізніше. Якщо він щось заробляв, то все заробляв собі, в сім`ю нічого не давав. Разом з тим, підтвердила, що коли підписувала Кредитний договір у АТ КБ «Приватбанк», позивач надав свою письмову згоду на отримання кредиту, вказуючи, що це була формальність, яку вимагав банк.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_7 дав суду наступні показання, що позивач по справі це його зять, а відповідачка є його рідною дочкою. Пояснив, що він допомагав їм вибирати будинок, який вони купили, оскільки є будівельником і міг їм щось порадити. Позивач та відповідач під час шлюбу взяли на ім`я відповідачки кредит і вони купили будинок на АДРЕСА_1 . Будинок був у занедбаному стані, огорожі також не було. Купити будинок було спільним рішенням позивача та відповідачки, чи були у них якісь кошти на цей будинок, не знає. Кредит на будинок оформила на себе відповідачка, припускає свідок, що так сторони між собою вирішили. Яку заробітну плату отримував на той час позивач та чи мав змогу сплачувати кредит сказати не може. Спочатку кредит був взятий у гривнях, хто сплачував цей кредит і у якій сумі не знає. Через деякий час відповідачка оформила валютний кредит. Не розуміє, чому відповідачка так себе поводить і заперечує, що вони з позивачем робили все разом. Свідок також їм допомагав у реконструкції та проведенні будівельних робіт, з позивачем підмурували будинок, підняли його за допомогою домкратів, робили добудову, перекрили дах, положили бруківку у подвір`ї. Вказує, що позивач зробив огорожу, поварив ворота, зробив терасу, хоча особисто цього не бачив, лише зі слів позивача. Добудову мурували позивач, свідок та брат позивача. За чиї кошти купувалися блоки не знає. За крокви для даху домовлялася відповідачка у Лісгоспі, дах крили разом з позивачем, штукатурили прибудову також разом з позивачем та його братом, за день її поштукатурили. Відповідачка у цей час була на роботі. За чиї кошти купувалися та ставилися вікна і двері не знає. У ванній позивач сам положив плитку, на кухні зробив теплу підлогу, провів каналізацію. За чиї кошти робилися ремонтні роботи сказати не може, особисто не бачив, як позивач розраховувався з майстрами чи за будівельні матеріали. Пояснив, що позивач зробив опалубку, залив її, зробив огорожу, обмотку кругом хати, хоча особисто цього не бачив, лише зі слів позивача. З чиїх коштів це робилося, не знає і не бачив. Підтвердив, що позивач їздив на заробітки у Польщу, де заробляв хороші гроші. Свідок з ним також їздив на роботу за кордон та пояснив, що позивач передавав через знайомого з Польщі відповідачці гроші, однак особисто не бачив, яка була сума коштів та чи передав знайомий кошти відповідачці сказати не може. Заперечив, що позивач зловживав та зловживає алкоголем. Позивач працював у будинку, вважає, що вони з відповідачкою жили добре, його дочка ніколи не скаржилася, що чоловік чогось не робить чи не дає грошей. Підтвердив, що у позивача з відповідачкою був автомобіль "Фіат", коли купили автомобіль не пам`ятає, за чиї кошти йому також не відомо. Потім відповідачка його продала, так як їй пригнали з Бельгії автомобіль "Меган". В якому році це було теж не пам`ятає, можливо у 2018. Відповідачка сама їздила в Польщу забирати цей автомобіль. Де в цей час був позивач не пам`ятає, чому за автомобілем поїхала відповідачка не знає. Після купівлі автомобілів, ними їздили обоє і позивач і відповідачка, зокрема приїжджали вгості до свідка, при цьому бачив позивача за кермом автомобілів. Також вказав, що на даний час вони з дочкою, яка є відповідачкою по справ,і не спілкуються вже близько двох років.

Свідок ОСОБА_8 надав суду наступні пояснення, що особисто знайомий і з позивачем, і з відповідачкою. Відповідачка ОСОБА_1 є його кумою, також вони разом працюють. Вона попросила його як фахівця допомогти придбати автомобіль, оскільки він займався автомобілями. Він особисто їздив з відповідачкою в м. Острог купувати автомобіль "Фіат", коли це було, точно не пам`ятає, років 3-4 тому. Після того, як ОСОБА_1 придбала цей автомобіль, він близько 2-х чи 3-х тижнів стояв у свідка в дворі, бо наскільки йому відомо, чоловік відповідачки не хотів, щоб вона його купувала та погрожував його спалити. Скільки коштував автомобіль точно не пам`ятає, можливо тисяч 5 або 7, але свідок був присутній, коли відповідачка розплачувалася з власником за даний автомобіль. Цей автомобіль ОСОБА_1 оформляла на себе. Що стосується другого автомобіля "Меган", який на даний час є у відповідачки, свідок пояснив, що особисто пригнав його для ОСОБА_1 з Голандії до Польші, а вже з Польщі відповідачка сама його переганяла в Україну, і саме ОСОБА_1 з ним за нього розраховувалася. Ремонтом автомобіля займалася виключно відповідачка. Останній раз машину ремонтували в м. Радивилів, особисто бачив, як відповідачка заплатила майстрам 1200 грн.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є тіткою відповідачки та її хресною. Спочатку відносини між позивачем і відповідачкою були ніби нормальні, але згодом погіршилися. Будучи у шлюбі з позивачем, ОСОБА_1 завжди розраховувала лише на свої сили і свої кошти, покластися на позивача вона не могла. Коли вони вирішили купувати будинок, вона позичила для ОСОБА_1 кошти в сумі 9000 грн, а через два тижні ще 15700 грн на купівлю земельної ділянки. Розраховувалася зі свідком лише ОСОБА_1 . Позивач грошима відповідачці не допомагав, коштів ніколи не мав, на той час він заробляв близько 2000 грн. ОСОБА_1 заробляла близько 6000 грн., також додатково ще підзаробляла, оскільки вела бухгалтерію приватних підприємців. Щодо ремонтних робіт у будинку, свідок пояснила, що все і про все домовлялася відповідачка ОСОБА_1 , вона все робила для того, щоб дітям було комфортно. Пояснила, що позивач фізично у будинку працював, клав у ванній плитку, допомагав класти бруківку, але всі матеріали купувала ОСОБА_1 . Підтвердила, що позивач часто вживав алкогольні напої, не раз бачила це на власні очі, також піднімав руку на відповідачку. Також пояснила, що батько відповідачки ОСОБА_7 приїжджав до ОСОБА_1 і допомагав, але на даний час у них відносини дуже погані. Свідок часто бувала у сторін вдома, але ніколи не чула, щоб позивач і відповідачка щось планували разом чи разом щось купували. У 2016 році ОСОБА_1 придбала автомобіль "Фіат", позивач знав і не заперечував того, що це її автомобіль. Він не хотів навіть, щоб вона його купувала, навіть погрожував, що спалить його. Пізніше ОСОБА_1 цей автомобіль продала і їй пригнали автомобіль "Рено", який у неї є на даний час.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_1 наймала його робити у будинку ремонт. Спочатку робив ремонт в залі, а саме декоративну штукатурку на стінах, на стелі гіпсокартон та клав ламінат. З позивачем майже не пересікався, бачилися лише декілька разів. Були випадки, коли бачив, що позивач приходив додому на підпитку. Розраховувалася за роботу ОСОБА_1 , суми не пам`ятає. Через деякий час робив ремонт у двох коридорах, а саме декоритвну штукатурку на стінах та натяжну стелю. Коли робив коридори, чоловіка не бачив.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є сусідкою сторін по справі. В спірному будинку вони живуть вже понад 15 років. Будинок був дуже старий і занедбаний, вони його добудували. Хто сплачував кошти за будинок і коли сплачував вона не знає. Коли у подружжя народилася дитина, відповідачка гуляла з дитиною, а позивач робив все біля будинку, вони його обмуровували, потім фасад робили, бачила, як ОСОБА_2 ложив вагонку на будинок. В дворі ложив бруківку, робив огорожу. Хто купував бруківку не знає. Позичав якось позичав у свідка стремянку, казав, що робить у ванній ремонт. Йому допомагали робити ремонт якісь хлопці, зі слів ОСОБА_2 свідок зрозуміла, що це його брати. Так як позивач працював, то робив ремонтні роботи після роботи і у вихідні дні. Цього року також робили ремонтні роботи і стороні якісь люди, може майстри, точно не знає. Хто оплачував роботу майстрів не може сказати, бо не знає. ОСОБА_2 їздив у Польщу на роботу, як приїжджав додому, то весь час робив щось коло хати. Відповідачка була на роботі, а позивач цим всім займався сам. Це те, що було на очах у сусідів. Алкогольними напоями він ніколи не зловживав, дбав про дружину, руку на неї не чула, щоб піднімав, щоб випивав із сусідом теж не бачила. Інколи був після роботи випивший, як часто бачила позивача не може сказати. У них також є автомобіль. Бачила як на автомобілі їздить позивач ОСОБА_2 , вранці прогрівав машину, також і їздить відповідачка. Який дохід був у позивача не знає.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що є сусідом сторін, живе навпроти. До минулого року все між сторонами було нормально. Купили будинок і з нуля його ремонтували, бо він був дуже старий. Самі домурували прибудову, верха самі крили. Приходив допомагати батько відповідачки, її брат ОСОБА_14 , батько позивача і брати. ОСОБА_2 сам вагонкою обложив ту хату. Вікна старі вирізав і нові вставив, свідок йому допомагав, всього вставили шість вікон. Допомагав позивачу по сусідські, грошей за те не брав. Потім перекрили хату шифером, позивач сам той шифер красив. Бруківку ложив позивач сам, старший син йому допомагав, підносив пісок, хто купував бруківку не знає. Ворота свідок допомагав позивачу робити. Підтвердив, що за ворота позивач платив сам. Також зробив огорожу. Крім того, ОСОБА_2 працював на городі. Що між сторонами сталося, не знає, до того все було добре в їхній сім`ї. Пояснив, що ОСОБА_2 ніколи алкогольними напоями не зловживав. Щодо машини, сказати не може, хто купував. Їздили машиною разом, то ОСОБА_2 за кермом, то відповідачка. Як почав ОСОБА_2 їздити на роботу в Польщу, то вони хату перекрили, і зробили новий фасад. В будинку у сусідів був разів десять. Хто робив ремонт в середині будинку не знає. Хату перекрили в 2022 році, до того раз перекривав позивач з відповідачкою шифером, а зараз металочерепиця. Підтвердив, що інколи з позивачем після роботи випивали, частіше це було у вихідні дні. Відповідачка працює в Лісхозі, хто купував ліс на будівництво не знає. Біля будинку позивач працював після роботи, у вихідні, під час відпустки.

Суд, заслухавши доводи, викладені представником позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також доводи та заперечення викладені відповідачем та її представником, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з вересня 2002 року, який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 29.03.2021 розірвано (а.с.10-11).

З матеріалів справи вбачається та підтверджується наданими поясненнями сторін та їх представників, що 12.05.2006, під час перебування у шлюбі, ОСОБА_1 було укладено з ОСОБА_3 Договір купівлі - продажу житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами житловою площею 20.8 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 по ціні 69000 грн. (а.с. 12-13).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10622147 від 12.05.2006 вказаний будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради №700 від 17.08.2006, ОСОБА_1 надано дозвіл на добудову житлового будинку розміром 4,0 х 13,20 м на власній земельній ділянці на АДРЕСА_1 (а.с. 16). За наслідком здійсненої добудови, загальна площа будинку становить 105,8 кв.м., з яких житлова площа - 65,0 кв.м., допоміжна - 40,8 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленим КП «Архітектор» від 20.01.2022 (а.с. 17-20).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна від 09.02.2022, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , складає 494 227,00 грн (а.с. 21-25).

Крім того, 26.05.2006 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розміром 0,1000 га та ведення індивідуального садівництва розміром 0,0230 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л.Л. (а.с. 35).

Держаний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, кадастровий номер :01:003:0403, видано на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 36).

Держаний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,230 га для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер :01:003:0404, видано на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 37).

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 09.02.2022, вартість земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :01:003:0403 становить 94 473,00 грн., вартість земельної ділянки площею 0,0230 га, кадастровий номер :01:003:0404 становить 2 448,00 грн (а.с. 38-54).

10.05.2006 було укладено Договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , згідно якого остання отримала грошові кошти у сумі 9000 грн для купівлі житлового будинку. Згідно п. 9 Договору, Договір вчинений без письмової згоди чоловіка позичальника ОСОБА_2 , оскільки кошти, які отримує позичальник беруться нею особисто для придбання житлового будинку в АДРЕСА_1 в особисту приватну власність та будуть повернуті з особистих коштів позичальника. Отримання позики підтверджується відповідною розпискою (а.с. 109-110).

Крім того, 24.05.2006 було укладено Договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , згідно якого остання отримала грошові кошти у сумі 15 700 грн для купівлі земельної ділянки площею 0,123 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та ведення індивідуального садівництва. Згідно п. 9 Договору, Договір вчинений без письмової згоди чоловіка позичальника ОСОБА_2 , оскільки кошти, які отримує позичальник беруться нею особисто для придбання земельної ділянки площею 0,123 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та ведення індивідуального садівництва в АДРЕСА_1 , в особисту приватну власність та будуть повернуті з особистих коштів позичальника. Отримання позики підтверджується відповідною розпискою (а.с. 181-182).

Також матеріалами справи встановлено, що 16.05.2006 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №ROD0GK00000883, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 60 000 грн на наступні цілі: житло у кредит, а також 12900 грн на сплату страхових платежів (Т. 2 а.с. 17-20). Забезпеченням виконання зобов`язань за Договором виступає іпотека квартири: будинок, АДРЕСА_1 . Разом з тим, як вбачається з Договору, позивач ОСОБА_2 надав згоду на укладення ОСОБА_1 Кредитного договору №ROD0GK00000883 від 16.05.2006, одержання позичальником кредитних коштів та їхнього використання відповідно до умов Договору, а також надання ним у заставу/іпотеку будь-якого майна, що належить йому на праві спільної власності з позичальником, у тому числі: Будинок, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення виконання зобов`язань по Договору.

19.06.2007 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в іноземній валюті в розмірі 12180,00 доларів США на рефінансування кредиту, отриманого в КБ «Приватбанк», для купівлі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,10 га та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Розділу 2 п. 2.1 Договору, з метою забезпечення виконання зобов`язань Банком приймається застава нерухомості, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,10 га та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.119-121).

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на автомобіль "Renault Megane", номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , 2012 року випуску (Т. 1 а.с. 185).

Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо поділу майна подружжя, які регулюються відповідними нормами СК України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017 року.

Верховний Суд у своїй постанові від 02.06.2021 у справі №394/876/17 акцентував на тому, що немає значення, чи працювала дружина чи ні, чи отримувала вона достатній дохід від своєї діяльності, майно, за умов, визначених СК України, є спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі №318/1863/17).

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя може виключатися в разі набуття такого майна за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Такий висновок приведено у постановах Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року у цивільній справі №664/3661/15-ц, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі №361/4130/16-ц, у постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі №447/3676/14-ц.

Конституційний суд України в рішенні № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року у справі №1-8/2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, зазначає, що відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у цивільній справі №345/5108/18, постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у цивільній справі № 308/11958/14-ц.

У постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі № 394/876/17 акцентується увага на тому, що презумпція спільності майна має бути спростована належними доказами.

В ході судового розгляду справи, зокрема з показань свідків, встановлено, що сторони придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку загальною площею 0,1230 га, під час перебування у шлюбних відносинах. Даний факт також не заперечувався стороною відповідача у справі. Частина коштів на придбання будинку були позичені відповідачкою ОСОБА_1 згідно Договору позики у ОСОБА_4 , частину коштів було взято у кредит, який оформлено на ім`я ОСОБА_1 . Разом з тим, суд звертає увагу, що ОСОБА_2 надав згоду на укладення ОСОБА_1 Кредитного договору №ROD0GK00000883 від 16.05.2006, одержання позичальником кредитних коштів та їхнього використання відповідно до умов Договору, а також надання ним у заставу/іпотеку будь-якого майна, що належить йому на праві спільної власності з позичальником, у тому числі: Будинок, місцезнаходження: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 на рефінансування попереднього кредиту.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, майно придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВССУ від 15 травня 2017 року у справі №718/585/16-ц, де зазначено, що майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка."

З наданих стороною відповідача квитанцій вбачається, що кошти на погашення кредитних зобов`язань вносилися виключно відповідачкою ОСОБА_1 , однак це лише констатує той факт, що ОСОБА_1 була стороною Кредитного договору, але ніяк не доводить, що майно, придбане в іпотеку, є її особистою власністю.

Суд критично відноситься до доводів відповідача, що будинок придбаний виключно за її особисті кошти, оскільки на час укладення Договору купівлі-продажу і чоловік, і дружина були офіційно працевлаштовані та отримували дохід, при цьому заробіня плата відноситься до спільного сумісного майна, а не до особистого, Кредитний договір був укладений ОСОБА_1 за письмовою згодою ОСОБА_2 , Договір позики був укладений ОСОБА_1 також для придбання житлового будинку, про що вказано як у самому договорі, так і не заперечувалося стороною відповідача та підтверджено показаннями свідка ОСОБА_10 , а повернення таких коштів відбулося, як зокрема і вказує сама відповідачка, за рахунок її заробітньої плати, що остання вказала у судовому засіданні, однак не за особисті кошти, зокрема подаровані чи успадковані тощо. А відтак, відповідачем не надано належні та достатні докази, що будинок, придбаний за час шлюбу, але на кошти, які належали їй особисто. При цьому фіксування у договорах позики коштів про відсутність згоди позивача на отримання таких, не тягне за собою наслідків відсутності тягара повенення останнім таких коштів як боргу з огляду на перебування у шлюбі з відповідачкою, як стороною договору.

Крім того, відповідачкою позовних вимог про визнання зазначеного будинку та земельних ділянок, автомобіля її особистою приватною власності не заявлено, останньою не спростовано перебування такого спірного майна у спільній сумісній власності, як посилання на правову позицію ВС у справі № 128/1511/19 від 17.06.2021.

Відтак, з урахуванням встановлених судом дійсних обставин справи, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо купівлі спірного будинку в період шлюбу між сторонами за спільні кошти подружжя, а також здійснення реконструкції придбаного будинку та ремонтних робіт як чоловіком, так і дружиною, що також підтверджено показаннями свідків.

Відповідачем та його представником, в свою чергу, під час судового розгляду не спростовано належними, допустимими та достатніми доказами презумпцію спільності права власності подружжя на таке майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п. 182 зазначено:«Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянино частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК».

З огляду на викладені обставини, враховуючи, що спірне нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , земельна ділянка 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 01:01:003:0403, земельна ділянка 0,0230 га для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 01:01:003:0404, придбане подружжям під час перебування у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, відповідачем не надано доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, придбання такого майна за особисті кошти, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та поділ спільного майна подружжя в рівних частках.

Щодо спірного транспортного засобу, який як стверджує позивач також є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відповідач хоча і не заперечуючи придбання такого за час шлюбу, однак вказує на те, що придбала авто за власні особисті кошти, то суд, вирішуючи спір в цій частині, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У постанові Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 711/5108/17, зроблено висновок щодо застосування п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Водночас, визначаючи право особистої приватної власності одного з подружжя на майно, суд повинен встановити той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти цієї особи. Такі обставини підлягають доведенню.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що спірний транспортний засіб придбаний відповідачем за її особисті кошти. Водночас, самі по собі показання свідка ОСОБА_8 про те, що він допомагав ОСОБА_1 придбати автомобіль "Fiat Punto", який згодом був нею відчужений, та придбав за кордоном автомобіль "Renault Megane", який відповідачка особисто переганяла з Польщі в Україну, суд вважає недостатнім доказами на підтвердження особистості права власності на дане майно, з огляду на те, що вчинені останнім дії по переміщеню майна, однак не по придбанню такого за рахунок подарованих коштів, тощо, що було би підставою можливого визнання його особистою власністю. Разом з тим, відповідачка позову про визнання автомобіля "Renault Megane" її особистою приватною власністю не подавала та такий є спільною сумісною власністю сторін, як придбаний під час шлюбу. Враховуючи викладене, суд вбачає достатні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141-142, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 62, 70, 71 СК України, 81, 116, 120 ЗК України, суд

вирішив:

позов, поданий представником - адвокатом Пасічником Юрієм Олександровичем в інтересах ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна подружжя- задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 , а іншу 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 - залишити у власності ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0403, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , а іншу 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0403, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться у АДРЕСА_1 - залишити у власності ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0404, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, площею 0,0230 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , а іншу 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0404, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться у АДРЕСА_1 - залишити у власності ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину транспортного засобу - легковий автомобіль «Renault Megane», номер шасі (кузов) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, а іншу 1/2 (одну другу) частину транспортного засобу - легковий автомобіль «Renault Megane», номер шасі (кузов) НОМЕР_1 , 2012 року випуску - залишити у власності ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 21.11.2022.

Суддя М.В. Панчук