Справа № 381/2900/21 Головуючий в суді І інстанції Осаулова Н.А.
Провадження № 22ц-824/5715/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

17 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що відповідач у добровільному порядку не надає кошти на утримання сина, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 4 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1050 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Зарубайко П.І., подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 4 000 грн. або у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує зокрема на те, що місцевий суд не врахував, що між сторонами фактично встановлено домовленість про виплату аліментів у розмірі 4 000 грн. До того ж, вказує, що рішення суду не відповідає вимогам справедливості.

Відповідач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів щодо майнового стану відповідача позивачем не надано, а відтак суд вважає обґрунтованим стягнути мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку у розмірі 1050 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який 28 липня 2020 року розірвано Фастівським міськрайонним судом Київської області.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який наразі проживає разом з позивачкою.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Таким чином, вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що сімейним законодавством України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей, та при визначенні розміру цих аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд правильно врахував, що дитина сторін проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, відповідачем допомога в утриманні дитини не надається, а тому, з урахуванням принципу справедливості й розумності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру аліментів, оскільки до матеріалів справи не долучено жодного належного доказу на підтвердження майнового стану відповідача, а тому місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідача мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку у розмірі 1050 грн.

Твердження апелянта про те, що між сторонами фактично досягнуто згоди про виплату аліментів у розмірі 4 000 грн., відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані, позаяк наданий позивачем проект договору про сплату аліментів не містить підписів сторін.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про стягнення аліментів у розмірі 1050 грн., оцінюються колегією суддів критично, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 4 000 грн. суду не надано.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на власному тлумаченні позивачкою норм матеріального права і її незгоді з ухваленим судовим рішенням.

Також колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: