Справа № 461/4594/13 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1910/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ТзОВ «Факторингова компанія

«Омега» Геша І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення суду у справі №461/4594/13-ц.

В обгрунтування заяви покликається на те, що станом на червень 2022 року судове рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 червня 2015 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 року, про стягнення на користь Акціонерного товариства ПАТ «ПроКредит Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «ЛЮКС-ЕКСПРЕС» заборгованості виконано частково. 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала широкомасштабну війну проти України. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 року строком на 30 діб, який відповідними наказами було продовжено.

Зазначає, що згідно листа Торгово промислової палати України від 28.02.2022 року за №2024/02.0-7.1 військова агресію російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року і до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили). Стверджує, що внаслідок війни і різкого погіршення матеріального становища боржники залишились без засобів до існування та не в змозі здійснювати навіть часткове погашення боргу. З наведених підстав просить відстрочити на один рік виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 17.06.2015 року у справі № 461/4594/13-ц (зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 року) про стягнення на користь акціонерного товариства ПАТ «ПроКредит Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «ЛЮКС-ЕКСПРЕС» заборгованості.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Відстрочено на один рік з дня постановлення цієї ухвали виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 17.06.2015 року у справі № 461/4594/13-ц (зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 року) про стягнення на користь акціонерного товариства ПАТ «ПроКредит Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «ЛЮКС-ЕКСПРЕС» заборгованості.

Ухвалу суду оскаржило Акціонерне товариство «ПроКредит Банк», в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою, ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що боржники уникають виконання рішення суду, перешкоджають у доступі до предмета іпотеки, а звернення до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду є ніщо інше, як чергова спроба зупинити проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Зазначає, що єдина підстава для відстрочення виконання рішення суду, на яку посилається заявник, це військова агресія російської федерації та введення воєнного стану, проте жодних обґрунтувань, яким чином ці події впливають на виконання боржниками, які проживають у м. Львові, рішення суду, заявник не вказав. Вважає, що доданий до заяви роздрукований із сайту лист Торговельно-промислової палати України, є загальним свідченням про форс мажорні обставини та не є підставою для невиконання рішення суду. Звертає увагу на те, що у разі необхідності, сторона, яка порушила свої зобов`язання у період дії форс-мажорних обставин, має право звернутись в Торговельно-промислову палату України та уповноважених нею регіональних Торговельно-промислових палат за отриманням відповідного сертифіката про форс мажорні обставини, однак такого сертифіката заявником не надано, а вказаний лист жодного правового значення немає. Також апелянт вказує, що рішення суду не виконувалось боржниками впродовж семи років, хоча кожен з них зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, більше того в процесі виконання рішення суду по справі №461/4594/13 ними виконувались інші рішення, закривались багато інших виконавчих проваджень, відкритих на виконання інших судових рішень, однак рішення суду про стягнення заборгованості на користь апелянта ними з 2015 року не виконувалось. Зазначає, що підставою для застосування статей 435 ЦПК України та 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим, проте, на думку апелянта, боржниками таких обставин не наведено та не підтверджено належними та допустимими доказами. Просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» Геша І.Ю. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оголошення воєнного стану та військова агресія по відношенню до України має істотний вплив на кожного громадянина держави і цей факт не може не відобразитись на матеріальному становищі боржників, адже загальновідомими є ті обставини, що ці події негативно відобразились на економічних можливостях країни в цілому, і таких можливостях кожного громадянина зокрема, а відтак сам факт звернення боржника з даною заявою до суду вказує на те, що останній не ігнорує наявних зобов`язань, а лише клопоче про те, щоб йому надали час для забезпечення можливості виконати рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі.

За вимогами ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, при набранні рішенням законної сили таке рішення є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як орган примусового виконання, зобов`язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Згідно зі ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Відповідно до роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003 при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2019 року у справі № 2а/0570/6531/2011 дійшов висновку, що відстрочення є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке. При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого відстрочення не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Даючи оцінку доводам заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, слід враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення, до уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст.129-1 Конституції України).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а тому при розгляді заяви про розстрочення виконання рішення суду саме заявник зобов`язаний довести наявність обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задоволено. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як солідарного з ОСОБА_1 боржника, Приватного підприємства «Люкс-Експрес», як солідарного з ОСОБА_1 боржника заборгованість в розмірі 7 601 158,10 гривень. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» з Приватного підприємства «Люкс-експрес», ОСОБА_1 як солідарного з Приватним підприємством «Люкс-експрес» боржника заборгованість в розмірі 3 134 126, 24 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 червня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» до ПП «Люкс-Експрес», що виникли з договорів рамкової угоди 0325, а саме: з договору про надання траншу №3.12926/0325 від 26.06.2006 року; з договору про надання траншу №3.16417/0325 від 06.03.2007 року; з договору про надання траншу №3.17423/0325 від 16.06.2007 року; з договору про надання траншу №3.19188/0325 від 19.10.2007 року скасовано. Провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито. Повідомлено ПАТ «ПроКредитБанк», що розгляд його позовних вимог до ПП «Люкс-Експрес» про стягнення заборгованості за договорами траншу віднесено до юрисдикції господарського суду.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 17.06.2015 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «ПроКредитБанк» про стягнення загальної суми заборгованості в межах рамкової угоди №0410 від 25.05.2006 року та пені до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Люкс-експрес» змінено та постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як солідарного з ОСОБА_3 боржника, ПП «Люкс-експрес» як солідарного з ОСОБА_4 боржника в користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованість в загальній сумі 3 037 941, 56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як солідарного з ОСОБА_4 боржника та ПП «Люкс-експрес» як солідарного з ОСОБА_4 боржника в користь ПАТ «ПроКредитБанк» пеню по договору траншу №3.12925/0410 від 25.05.2006 року та договору №3.12925/0410-Д-1 від 22.06.2006 року в розмірі 48 645,56 грн.; по договору траншу №3.20955/0410 від 13.03.2008 року стягнуто пеню в розмірі 169 166,19 грн. Загальний розмір пені, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ПАТ «ПроКредитБанк» становить 217 711, 75 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановами старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ач Миколою Івановичем від 07 березня 2017 року та від 09 березня 2017 року відкрито виконавчі провадження № № 53534371, № 53534435 та № 53534316 на виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як солідарного з ОСОБА_3 боржника, ПП «Люкс-Експрес» як солідарного з ОСОБА_3 боржника на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованості на загальну суму 3 037 941,56 грн. та про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Люкс-Експрес» по 1185,23 грн. з кожного окремо на користь ПАТ "ПроКредитБанк" судових витрат.

28.07.2022 року між Акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега» укладено договір відступлення прав вимоги, за яким було передано останньому право грошової вимоги Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП «Люкс-Експрес» щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості.

Із заяви ОСОБА_3 про відстрочення виконання судового рішення вбачається, що заявник, як на підставу для відстрочення виконання судового рішення у даній справі, покликається на військову агресію росії проти України та оголошення в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим у заявника погіршився матеріальний стан.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в добровільному порядку рішення суду боржником не виконується протягом майже семи років, належних та допустимих доказів неможливості протягом такого тривалого часу виконати судове рішення та про вжиття заявником заходів з його часткового виконання, заявник не надав.

Апеляційний суд враховує і те, що заявником ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його фінансової неспроможності протягом тривалого часу, починаючи з 2015 року, виконати хоча б частково судове рішення, на виконання якого відкрито виконавче провадженні № 53534371.

На думку колегії суддів, зазначені заявником у заяві обставини на обґрунтування підстав для відсторонення виконання судового рішення, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для відстрочення виконання судового рішення, оскільки рішення перебуває на примусовому виконанні з 09 березня 2017 року, а відтак боржник не був позбавлений можливості здійснити його виконання до дня подачі даної заяви, в тому числі і хоча б частково.

Колегією суддів також враховано інтереси стягувача, поведінку боржника, який жодних коштів для виконання судового рішення у справі, яке набрало законної сили ще у 2015 році, а відтак підлягало обов`язковому виконанню, на користь стягувача не перерахував.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що заявником не доведено наявності у нього виключних обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, а тому відсутні підстави для відстрочення виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 17.06.2015 року у справі № 461/4594/13-ц (зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 року) про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «ЛЮКС-ЕКСПРЕС» на користь акціонерного товариства ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованості за кредитним договором.

На переконання колегії суддів, посилання ОСОБА_3 в заяві про відстрочення виконання рішення суду на лист Торговельно-промислової палати України від 28.02.2022 року«Щодо засвідчення форс-мажорних обставин» не є виключними обставинами, які ускладнюють виконання судового рішення, оскільки заявником не обґрунтовано, яким чином обставини непереборної сили, про які йдеться у листі Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1, перешкоджали йому виконати судове рішення до введення воєнного стану, протягом семи років.

Колегія суддів вважає, що районний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення суду, у зв`язку з чим ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2022 року слід скасувати та відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Слід зазначити і те, що із заявою про відстрочення виконання судового рішення у даній справі звернувся лише ОСОБА_1 , однак, як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної ухвали відстрочено на один рік з дня постановлення цієї ухвали виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 17.06.2015 року у справі № 461/4594/13-ц (зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 року) про стягнення на користь акціонерного товариства ПАТ «ПроКредит Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «ЛЮКС-ЕКСПРЕС» заборгованості, тобто, відстрочено виконання судового рішення для боржників, які із заявою про відстрочення виконання судового рішення до суду першої інстанції не зверталися.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредитБанк», правонаступником якого є ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» , задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2022 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2015 року відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15.11.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк