Справа №487/7604/21
Провадження №2/487/810/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02.12.2022 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Мізюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

26.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є батьком малолітньої ОСОБА_3 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 05.03.2019. З 21.03.2019 дитина проживає разом з ним, він забрав її з Миколаївського обласного будинку дитини. Він фактично єдиний законний представник дитини. З того часу відповідачка жодного разу не спілкувалася з донькою, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечувала харчуванням, медичним оглядом, ніяким чином не виявляє інтересів до дитини.

Позивач до судового засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив до суду не надала, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, суду надав висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 31.10.2022 року.

Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Крім того, згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Конвенцією про права дитини (20.11.1989 року) проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Так, відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно зі ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони є батьками мололітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 05.03.2019 Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області, актовий запис №262.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 21.03.2019 місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано в АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою також зареєстровано і місце проживання позивача ОСОБА_1 , про що свідчить відповідний штамп в паспорті громадянина України на ім`я позивача.

Відповідно до Декларації №0001-М2Х0-ММ00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, довіреною особою пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 .

Органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради був наданий висновок від 31.10.2022 за №4216/02.02.01-22/03.08/14/22 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вказаного висновку вбачається, що батьки дитини в шлюбі не перебували. ОСОБА_1 визнав батьківство щодо дитини, тому прізвище дитини " ОСОБА_3 " було змінено на " ОСОБА_3 ", відповідно по-батькові, також змінено з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_3 ".

Після встановлення факту батьківства ОСОБА_1 забрав дитину з КНП "Миколаївський обласний будинок дитини", де вона перебувала за заявою матері майже рік.

Наразі дитина проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Службою у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради перевірено місце проживання дитини, про що складено акт обстеження умов проживання, відповідно до якого дитина проживає з батьком та бабою у належих матеріально-побутових умовах. Квартира мебльована, облаштована побутовою технікою, дитина має власне спальне місце, забезпечена одягом по сезону та продуктами харчування. Батько належно забезпечує життєві потреби дитини.

Мати дитини ОСОБА_2 неодноразово потрапляла в поле зору служби у справах дітей адміністрації Заводського району, оскільки неналежно виховувала та утримувала своїх інших дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За місцем проживання родини по АДРЕСА_2 ніколи не було належних умов для проживання дітей, тому ОСОБА_9 та її діти перебували під соціальним супроводом Миколаївського міського центру соціальних служб. До ОСОБА_9 неодноразово вживалися заходи профілактичного впливу щодо покращення її ставлення до виховання та утримання дітей, проте результат був відсутній, тому у 2017 за рішенням органу опіки та піклування діти були відібрані у матері. Наразі на її вихованні немає жодної дитини.

ОСОБА_9 не намагалася визначити порядок побачень з донькою, перешкод у здійсненні батьківських обов`язків у неї не було.

Питання виконання матір`ю ОСОБА_9 батьківських обов`язків розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради 28.10.2022. За результатом розгляду комісія дійшла висновку, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.

На підставі вищевикладеного, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, керуючись інтересами дитини, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка ОСОБА_9 на виклики суду до судового засідання неодноразово не з`являлася, відзиву на позов та доказів, які б свідчили про її інтерес до дитини, про її бажання приймати активну участь у вихованні дитини, допомагати їй матеріально, бажання бути матір`ю дитини, суду не надала. З вказаного суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_9 виявила байдужість до долі своєї малолітньої доньки.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні були встановлені достатні підстави для позбавлення відповідачки ОСОБА_9 батьківських прав відносно малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 282, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1000 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3

Відповідачка: ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: відомості відсутні.

Третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, адреса місцезнаходження: 54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, 9.

Судове рішення складено 02.12.2022.

Суддя Т.А. Карташева