Справа № 314/912/21
Провадження № 2/314/115/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2022 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі головуючий суддя Кононенко І.О., секретар судового засідання Билименко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/912/21 за позовом ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає АДРЕСА_1 ) до Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (, Запорізька обл., Вільнянський район, с.Михайло-Лукашеве, вул.Космічна,8-а), ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ,(1991 року народження, АДРЕСА_2 ), треті особи: Вільнянська державна нотаріальна контора (Запорізька обл., м.Вільнянськ, вул.Бочарова,6), ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 ) ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування

встановив:

позивачка ОСОБА_1 звернулася із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер чоловік позивачки ОСОБА_6 . Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, а саме на домолодіння АДРЕСА_1 . Позивачка отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому остання змушена звернутись до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Позивачка та її представник, позовні вимоги підтримали. Відповідач Михайло-Лукашівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, від інших відповідачів клопотань та заперечень щодо позову не надходило. Треті особи надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечували.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи й відповідні їм правовідносини. ОСОБА_1 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 21 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області. ІНФОРМАЦІЯ_6 помер чоловік позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 19.05.2020 року Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) серія НОМЕР_2 .

Згідно заповіту зареєстрованого в реєстрі за №16 від 25.02.2020 року ОСОБА_6 заповів ОСОБА_1 житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1 та присадибну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . До нотаріальної контору позивачка ОСОБА_1 22.10.2020 року подала заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 згідно довідки від 25.06.2020 року № 317 виданої Михайло-Лукашівською сільською радою з 12.02.1999 року постійно проживав саме за адресою АДРЕСА_1 . , також ОСОБА_6 згідно свідоцтва про нарордження НОМЕР_3 від 28.10.1953 року виданого РАЦ "М. Лукашевский Червоноармейского района" Запорізької області є сином ОСОБА_7 померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 та який проживав та був зареєстрований за тією ж адресою з 1927 року.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.01.2021 року №85/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Михайло-Лукашівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області за №16 від 25.02.2020 року у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на спадковий житловий будинок.

Згідно з витребуваної судом спадкової справи №202/2020 після смерті ОСОБА_6 , також було подано заяву на прийняття спадщини за заповітом посвідченим Михайло-Лукашівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області за №15 від 27.03.2018 року, до якої входить земельна ділянка, подав ОСОБА_4 . Також подано заяву про прийняття спадщини за заповітом посвідченим приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області зареєстровано в реєстрі за №350 від 27.04.2016 року до складу спадщини входить земельна ділянка площею 6,0800 га цільове призначення якої, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:005:0097. Також, заяву на прийняття спадщини за законом, після смерті ОСОБА_6 подав син померлого ОСОБА_2 . Згідно наданої до суду інформації ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» користувачем згідно інвентаризаційної справи на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зазначений ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як вбачається з копії технічного паспорту від 27.04.1988 року , листа щодо інвентаризаційних матеріалів МБТІ від 11.01.2022 року та довідки виконавчого комітету Михайло-Лукашівської сільської ради № 54 від 01.02.2021 року, користувачем спадкового будинку був ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , в якому мешкав та був зареєстрований з 1927 року , таким чином цей будинок побудований в період дії Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР . Так питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.В подальшому, 31 січня 1966 року, Міністерством комунального господарства Української РСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, за правилами якої і відбувалась державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди. Вказана інструкція втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з пунктами 6, 7 Розділу II Інструкції, реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). У додатку 1 до Інструкції було визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Зокрема пунктами 10, 14 додатку передбачено такі документи як нотаріально посвідчені договори про право забудови, складені до видання Указу Президії Верховної Ради УРСР від 14 травня 1949 року «Про внесення змін у законодавство Української РСР у зв`язку з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948р. «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків» та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію; нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Крім того за п.6 Розділу II Інструкції: не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Таким чином згідно даних нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним будинку з додержанням вимог законодавства і ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України 18 грудня 2013 року ухвалюючи рішення по справі № 6-137цс13. Зокрема в правовій позиції по даній справі він зазначив, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.Крім того як зазначив в своєму інформаційному листі Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року №553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.Крім того, Вищій Спеціалізований Суд України у своєму листі зазначив, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Статтею 80 ЦПК України закріплює поняття достатності доказів. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На переконання суду, матеріали справи які містять вищезазначені документи, копія технічного паспорту у сукупності інших матеріалів справи є достатнім для підтвердження обставин щодо підтвердження власності на спірний будинок, зазначена інформація не викликає сумнів та не спростована.

Дійсні спадкові правовідносини сторін мають оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент відкриття спадщини.

У відповідності до ст.549 ЦК УРСР (1963),який діяв на на момент смерті ОСОБА_7 ,визначалося,що спадкоємець прийняв спадщину,якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а тому після смерті ОСОБА_7 будинок успадкував його син , ОСОБА_6 , який фактично вступив в управління спадковим майном .

В пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Згідно заповіту від 25.02.2020 року ОСОБА_6 на випадок смерті зробив розпорядження, зокрема заповідав ОСОБА_1 житловий будинок , який розташований у АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що після смерті ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за законом, його син ОСОБА_6 хоча й не оформлював, але прийняв зазначену спадщину у вигляді житлового будинку, а після смерті останнього таку спадщину прийняла позивачка по справі в порядку спадкування за заповітом, відповідачі та треті особи проти позову не заперечували, інших спадкоємців немає, в справі наявна постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії , що є підставою для задоволення позову,керуючись ст.ст. 10, 11, 57-65, 88, 208, 212-214, 216, 223 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає АДРЕСА_1 ) до Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Вільнянська державна нотаріальна контора , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове майно (будинок) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 73,9 кв.м. після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Іван Олександрович Кононенко

04.05.2022