печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі - Рябошапко М.О.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2.

представника відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» - Кеню Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 березня 2007 року та 16 квітня 2008 року між нею та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладені кредитні договори, з метою забезпечення виконання яких укладені договори іпотеки від 26 липня 2007 року та 17 квітня 2008 року, відповідно.

Позивач зазначає, що згідно з договором від 28 травня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за вказаними кредитними договорами, а 29 травня 2019 року за згаданими договорами іпотеки АТ «Оксі Банк», яке, в свою чергу, 28 травня 2019 року відступило право вимоги за кредитними договорами від 15 березня 2007 року та 16 квітня 2008 року, а 29 травня 2019 року за договорами іпотеки від 26 липня 2007 року та 17 квітня 2008 року - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».

Позивач, посилаючись на те, що остаточно підписані між сторонами реєстри боржників обох договорів про відступлення прав вимоги відсутні, у зв`язку із чим, АТ «Райффайзен Банк Аваль» 29 травня 2019 року не мало права вчиняти такий правочин, в тому числі й без підтвердження оплати вартості прав вимог за вказаними кредитними договорами станом на 28 травня 2019 року, що супроводжує недійсність решти похідних від нього правочинів. При цьому, ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» не підтверджено набуття прав вимоги за договорами іпотеки від 26 липня 2007 року та 17 квітня 2008 року, чим порушуються права позивачки, оскільки оспорюваними правочинами пов`язуються її кредитні та іпотечні зобов`язання, неодноразово уточнивши позовні вимоги, просить визнати недійсними: укладений 28 травня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» договір № 114/2-6 про відступлення прав вимоги, з додатковою угодою № 1 від 06 липня 2021 року про внесення змін до договору з реєстром боржників (додаток № 1); укладений 28 травня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» договір про відступлення прав вимоги з додатковою угодою № 1 від 06 липня 2021 року про внесення змін до договору з реєстром боржників (додаток № 1); укладений 29 травня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В. за реєстровим № 745, з договором про внесення змін № 1 від 06 липня 2021 року, реєстровий № 1169 з реєстром іпотечних договорів (додаток № 1); укладений 29 травня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В. за реєстровим № 746 з договором про внесення змін № 1 від 06 липня 2021 року, реєстровий № 1170 з реєстром іпотечних договорів (додаток № 1).

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомиравід 23 січня 2020 року відкрито провадження в указаній цивільній справі для розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

17 лютого 2020 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшов відзив на вказану позовну заяву від ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», в якому товариство просить у позові ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що позивачем не зазначено, що саме порушено відповідачами у договорах про відступлення прав вимог від 28 травня 2019 року в розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України.

27 лютого 2020 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшов відзив на вказану позовну заяву від АТ «Оксі Банк», в якому останнє просить у позові відмовити, посилаючись на те, що в оспорюваних договорах зазначена загальна вартість прав вимоги та ціна договорів; товариство, укладаючи договір про відступлення прав вимог з ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» діяло у відповідності до взятих на себе зобов`язань мало право здійснити наступне відступлення прав вимог без згоди первісного кредитора АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 07 вересня 2020 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року прийнято до провадження матеріали цієї цивільної справи та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано зазначені в ухвалі документи у відповідачів.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року закінчено підготовче провадження в справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити із викладених в уточненій позовній заяві в останній редакції підстав.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» - Кеню Д.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідачі АТ «Райффайзен Банк Аваль» і АТ «Оксі Банк», будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, своїх представників в судове засідання не направили. Причин неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду не надходило.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 15 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/5550/82/105972, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 42432,00 доларів США строком на 10 років зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,75 % річних.

26 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно якого позичальник надалав заставу ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що 16 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір №014/5550/82/132253, згідно з умовами якого, позивачу надано кредит у розмірі 21420,00 доларів США строком на 120 місяців зі сплатою 14,00% річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 17 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

Поряд із цим, судом встановлено, що 28 травня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-6, на підставі якого відступлено право вимоги за кредитним договором № 014/5550/82/105972 від 15 березня 2007 року та кредитним договором №014/5550/82/132253 від 16 квітня 2008 року, які укладено між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та позивачем.

29 травня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В. за реєстровим № 745, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» набуло право іпотекодержателя за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом ЖМНО Сєтаком В.Я. 26 липня 2007 року за реєстровим №3852, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 та договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. 17 квітня 2008 року за реєстровим №7157, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та позивачем.

Також судом встановлено, що 28 травня 2019 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги, на підставі якого відступлено право вимоги за кредитним договором № 014/5550/82/105972 від 15 квітня 2007 року та кредитним договором № 014/5550/82/132253 від 16 квітня 2008 року, які укладено між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем.

29 травня 2019 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та АТ «Оксі Банк» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В. за реєстровим №746, відповіднодо умов якого ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» набуло прав іпотекодержателя за договором іпотеки, посвідченим 26 липня 2007 року приватним нотаріусом ЖМНО Сєтаком В.Я. за реєстровим №3852, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а також договором іпотеки, посвідченим 17 квітня 2008 року приватним нотаріусом ЖМНО Сєтаком В.Я. за реєстровим № 7157, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та позивачем.

При цьому, відповідно до платіжного доручення № 294 від 28 травня 2019 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» здійснило оплату АТ «Оксі Банк» за набуття права вимоги згідно з договором про відступлення права вимоги від 28 травня 2019 року в розмірі 1 298 963,75 грн, а також сторонами підписано та скріплено печатками реєстр боржників від 28 травня 2019 року.

Також 06 липня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору відступлення прави вимоги №114/2-6 від 28 травня 2019 року та договір про внесення змін № 1 до договору про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В. 29 травня 2019 року, зареєстрованого за реєстровим № 745, якими викладено змінені визначені порядкові номери реєстру боржників і додатку № 1 «Реєстр іпотечних договорів від 29 травня 2019 року», відповідно.

Крім того, 06 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та АТ «Оксі Банк» укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін договору відступлення прав вимоги від 28 травня 2019 року та договір про внесення змін № 1 до договору про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В. 29 травня 2019 року, зареєстровано за реєстровим № 746, відповідно до умов яких викладено змінені порядкові номери реєстру боржників та додатку № 1 «Реєстр іпотечних договорів від 29 травня 2019 року».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язані внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Згідно із ст. ст. 512, 513 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною.

Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язанням; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Пунктом п. 8.6. кредитних договорів № 014/5550/82/105972 від 15 березня 2007 року та № 014/5550/82/132253 від 16 квітня 2008 року, укладених між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», передбачено, що за укладанням договору позичальник надає згоду на те, що кредитор має право повністю або частково передати (відступити) свої права та зобов`язання по цьому договору, а також за договорами, пов`язаними із забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, третій особі без додаткового отримання згоди позичальника.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ч. 1 ст. 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України.

Обов`язковою умовою задоволення позову про визнання правочину недійсним є встановлення судом факту порушення у зв`язку із його вчиненням прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися способом захисту свого права, який має відповідати встановленим законом і крім того, забезпечувати ефективний захист порушеного права.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Закон не обмежує коло осіб, які мають право вимагати визнання недійсним оспорюваного правочину, лише сторонами. Ними можуть бути будь-які заінтересовані особи, права або охоронювані інтереси яких порушені таким правочином. За визнанням недійсним правочинів до суду звертаються не тільки сторони, а й інші особи, на стані яких негативно відбивається цей правочин, або які з інших причин зацікавлені в його недійсності.

Позов особи, яка не була учасником правочину, про визнання недійсним оспорюваного правочину може бути задоволений лише в тому разі, якщо таким правочином порушено право цієї особи - не учасника правочину, і воно може бути відновлене шляхом повернення сторін цього правочину до первісного стану.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Вимоги заінтересованої особи, яка звертається з позовом про визнання правочину недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала; у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Отже, чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, тому, виходячи аналізу положень ст. 16 ЦК України, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути, в тому числі й будь-яка фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Окрім того, як зазначалося вище відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину зацікавленою особою, яка не є стороною договору.

ОСОБА_1 обґрунтовує позов, зокрема тим, що права останньої, як боржника, порушено оспорюваними правочинами, якими пов`язуються її кредитні та іпотечні зобов`язання.

Однак, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, при цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України), а відповідно до вимог ст. 527 ЦК ,України одним з елементів належного виконання зобов`язання, яке виступає кінцевою ціллю будь-якого зобов`язання, є виконання його належному кредиторові належним боржником.

Таким чином, ризик виконання боржником зобов`язання старому кредитору, не дивлячись на уступку прав, несе саме первісний кредитор, що надає йому право виконати зобов`язанням первісному кредитору і таким чином припинити зобов`язання, обсяг відповідальності якого жодним чином не змінюється після передачі такого новому кредитору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

У постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 926/1172/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18 вказано, що виходячи зі змісту ст. ст. 15, 16 ЦК України, підставою для захисту судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно з вимогами ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору (постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року в справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року в справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року в справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року в справі № 639/4836/17).

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За змістом ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи наведене, а також ті факти, що позивач, укладаючи кредитні договори, погодилася на порядок заміни кредитора у зобов`язаннях без її згоди, підтверджень зміни обсягу і умов зобов`язань ОСОБА_1 під час переходу прав до нового кредитора стороною позивача не надано і таких обставин не передбачено оспорюваними договорами та судом не встановлено, суд дійшов висновку як про недоведеність позивачем наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсними оспорюваних договорів, так і про недоведеність порушення цими правочинами прав та інтересів ОСОБА_1 .

Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», а також між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» договори про відступлення прав вимоги з додатковими угодами до них порушують її право або цивільний інтерес, укладені між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 кредитні та іпотечні договори не містять жодних обмежень щодо заміни (кредитора) (іпотекодержателя) у зобов`язаннях, у зв`язку із чим, суд зазначає, що позивач не надала доказів, які б свідчили про те, що особа кредитора впливає на зміст та обсяг існуючих боргових зобов`язань, а тому відмовляє в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17 листопада 2022 року.

Суддя: О.Л. Бусик