Справа № 201/3052/22
Провадження № 2/201/2111/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Домофон.Інжиніринг.Охорона») про стягнення матеріального збитку та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

26.05.2022р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Домофон.Інжиніринг.Охорона», ОСОБА_3 про стягнення матеріального збитку та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. №3-6).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 24.06.2022р. було відкрито провадження та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (а.с.№24).

05.08.2022р. до суду від представника позивача надійшло клопотання про зміну та уточнення позовних вимог, де поряд з відповідачем ОСОБА_3 , належним відповідачем було визначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , а третьою особою - ТОВ «Домофон.Інжиніринг.Охорона» (а.с. №32-36).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Чіп Я.М. (діє на підставі ордеру серії АЕ №1000152 від 24.05.2022р. - а.с. №21) посилався на те, що 01.02.2022р. в м. Дніпро по вул. Набережна Перемоги, буд. 78, з вини відповідача ОСОБА_3 , який керував належним ТОВ «Домофон.Інжиніринг.Охорона» транспортним засобом автомобілем «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 , проте переданим в користування відповідачу ФОП ОСОБА_2 на підставі договору оренди транспортного засобу із викупом від 03.03.2021р., сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу автомобіль «Toyota Rav 4», д/н НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень. Вина відповідача ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді підтверджена постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2022р. у справі №201/1590/22. При цьому, цивільно-правова відповідальність третьої особи ТОВ «Домофон.Інжиніринг.Охорона» застрахована страховою компанією «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водіїв АР 1707222 від 11.03.2021р. (страхова сума за шкоду заподіяну майну 130 000 грн., франшиза 500 грн.). З експертного автотоварознавчого дослідження №9028 від 21.02.2022р., проведеного на замовлення позивача, вбачається, що ринкова вартість транспортного засобу автомобіля позивача «Toyota Rav 4», д/н НОМЕР_2 до дорожньо-транспортної пригоди становить 605 897,27 грн., вартість відновлювального ремонту 614 451,33 грн., а ринкова вартість у пошкодженому стані після ДТП 251 898,92 грн., у зв`язку з чим транспортний засіб позивача вважається фактично знищений, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують ринкову вартість транспортного засобу у непошкодженому стані. Отже, розмір спричиненого позивачу матеріального збитку складає 353 998,35 грн. (605 897,27 грн. 251 898,92 грн.). Представник позивача зазначав, що страховик свої зобов`язання перед позивачем виконав у повному обсязі та сплатив страхове відшкодування у розмірі 129 500грн. Зважаючи на ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілого за полісом обов`язкового страхування (129 500 грн.), розмір матеріального збитку, який покладається на відповідальну за спричинення збитків особу становить 224 498,35 грн. (353 998,35 грн. 129 500 грн.). Оскільки винною особою у ДТП є відповідач ОСОБА_3 , а володільцем джерела підвищеної небезпеки при експлуатації якого були спричинені позивачу матеріальні збитки є відповідач ФОП ОСОБА_2 , то представник позивача, посилаючись на ст.ст. 22, 23, 1166, 1192, 1194 ЦК України, просив солідарно стягнути з відповідачів спричинені матеріальні збитки у розмірі 224 498,35 грн. Крім того, просив відшкодувати спричинену йому моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., а також судові витрати по справі, які складаються із судового збору у сумі 2 445 грн., витрат по оплаті проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 3 500грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000грн.

Відповідачі не скористалися своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України подати суду відзив на позов.

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Домофон.Інжиніринг.Охорона» також не скористалося правом на надання суду письмових пояснень щодо предмету позову, як це передбачено ст. 181 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач є власником транспортного засобу марки «Toyota Rav 4», загальний легковий, універсал В, 2016р.в., сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. № 7).

01.02.2022р. о 07 год. 50 хв. відповідач ОСОБА_3 , керуючи у м. Дніпрі по вул. Набережна Перемоги, 78, автомобілем «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності такого руху, скоїв зіткнення з транспортним засобом «Toyota Rav 4», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого «Toyota Rav 4» здійснила некерований рух у відбійник. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2022р. у справі №201/1590/22 відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова не була оскаржена відповідачем і набрала законної сили 29.03.2022р. (а.с. №8).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що відповідач здійснив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб марки «Toyota Rav 4», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав позивачу на праві приватної власності.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 - третьої особи ТОВ «Домофон.Інжиніринг.Охорона» була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом цивільно-правової відповідальності № АР 1707222 від 11.03.2021р. (страхова сума за шкоду заподіяну майну 130 000 грн., франшиза 500 грн.) (а.с. №8 зв.).

З метою отримання страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП автомобіль «Toyota Rav 4», д/н НОМЕР_2 , позивач 01.02.2022р. звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. №10).

ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» здійснила виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Toyota Rav 4», д/н НОМЕР_2 у розмірі 129 500 грн., враховуючи ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілого за полісом обов`язкового страхування.

Таким чином, страхова компанія повністю виконала свої зобов`язання за полісом № АР 1707222 від 11.03.2021р., щодо виплати страхового відшкодування.

Згідно з висновком експерта-автотоварознавця №9028 про визначення вартості матеріального збитку КТЗ автомобіля марки «Toyota Rav 4», д/н НОМЕР_2 від 21.02.2022р., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля становить 605 897,27 грн., а ринкова вартість у пошкодженому стані після ДТП 251 898,92 грн. (а.с. №12-18).

Витрати за послуги експерта склали 3 500 грн.

Отже, розмір спричиненого позивачу матеріального збитку складає 353 998,35 грн. (605 897,27 грн. 251 898,92 грн. = 353 998,35 грн.).

В ході розгляду справи судом встановлено, що транспортний засіб марки «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 , при експлуатації якого був спричинений матеріальний збиток, який на праві власності належить третій особі - ТОВ «Домофон.Інжиніринг.Охорона», згідно договору оренди транспортного засобу з викупом від 03.03.2021р., був переданий у користування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с. №30-31).

Відповідно до п.п. 6.3, 6.4 вказаного договору, орендар несе повну юридичну відвічальність за шкоду завдану третім особам. Орендар відшкодовує шкоду, завдану транспортному засобу, яка перевищує суму страхового відшкодування.

Представник позивача вважає, що вина відповідача ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Домофон.Інжиніринг.Охорона», проте переданий в оренду відповідача-фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , доведена належними доказами та позивач має право на стягнення з останніх в солідарному порядку шкоди, завданої майну належному позивачу.

Щодо таких позовних вимог про відшкодування шкоди солідарно з відповідачів, суд зазначає, що в силу ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Разом з тим, законом не передбачено солідарної відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки і особи, яка ним керувала.

Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018р., відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Тобто, право визначення кола відповідачів у конкретній справі належить виключно позивачу, який звертається з відповідними позовними вимогами до суду.

Крім того, суд зазначає, що для покладення на винних осіб солідарної відповідальності за завдану шкоду, необхідно довести що саме спільними діями або їхньою бездіяльністю завдано шкоду потерпілому. При наявності вини обох водіїв (учасників) має значення ступінь вини кожного з них.

Матеріали справи не містять належних доказів для покладення на відповідачів солідарної відповідальності. Ступінь вини кожного з них позивачем не обґрунтовано.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що підстав для покладення на відповідачів солідарного обов`язку відшкодувати позивачу понесених останнім витрат на ремонт власного автомобіля, немає.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилається на ст. ст. 22, 23, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише у разі, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести наступні факти: неправомірність поведінки особи, тобто будь-якої поведінки, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є підставою для відшкодування завданої шкоди.

Згідно із ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи, страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 129 500 грн. (а.с. № 52-53).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 21.02.2022р. №9028, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Rav 4», д/н НОМЕР_2 , становить 614 451,33 грн. (а.с. № 12-16).

Різниця між розміром завданої матеріальної шкоди та отриманим відшкодуванням становить 224 498,35 грн. (353 998,35 грн. 129 500 грн. = 224 498,35 грн. ).

Як вже зазначалось судом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.

Виняток із цього правила передбачено ч.ч. 3, 5 ст. 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо),звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регрессу відповідно до статті 1191 ЦК України.

Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема документами про наявність трудових відносин тощо. На виникнення зобов`язання володільця (власника) транспортного засобу щодо відшкодування заподіяної ним майнової шкоди впливають обставини, такі як: в який саме час було заподіяно шкоду (під час виконання трудових чи службових обов`язків); чи було джерело підвищеної небезпеки надано працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях.

В уточненій позовній заяві представник позивача - адвокат Чіп Я.М. посилався на те, що ФОП ОСОБА_2 є фактичним володільцем транспортного засобу «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 ,, що підтверджується договором оренди транспортного засобу із викупом від 03.03.2021р.

Разом з тим, суд не бере до уваги вказані твердження, оскільки наявність даного договору жодним чином не підтверджує факт володіння оренарем автомобілем станом на момент ДТП, з огляду на наступне.

Найм (оренда) транспортного засобу виділяється в окремий різновид договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (ч.1 ст. 798 ЦК України).

У ч.2 ст. 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

За ч. 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Оскільки договір оренди транспортного засобу із викупом від 03.03.2021р. про передачу автомобіля третьої особи до відповідача ФОП ОСОБА_2 укладений у простій письмовій формі та не був нотаріально посвідчений, то він є нікчемним в силу закону та не створює правових наслідків для його сторін, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю.

Крім того, матеріали справи не місять доказів того, що водій ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 .

Відомості про те, що ОСОБА_3 укладав з ФОП ОСОБА_2 цивільно-правову угоду або надавав йому послуги з перевезення вантажу, в матеріалах цивільної справи відсутні.

За таких обставин, враховуючи, що ФОП ОСОБА_2 не являється власником автомобіля «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 , на час вчинення ДТП ним не керував, доказів того, що водій ОСОБА_3 перебував з останнім у трудових відносинах матеріали цивільної справи не містять, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з нього майнової шкоди (відповідно і моральної шкоди), у зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 слід відмовити.

Водночас, враховуючи, що страхова виплата є недостатньою для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, а також враховуючи, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2022р. у справі №201/1590/22 відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 , як з винної у ДТП особи, внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб позивача, підлягає стягненню на користь останнього різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 224 498,35 грн. (353 998,35 грн. 129 500 грн. = 224 498,35 грн.).

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Тобто визначальним для стягнення моральної шкоди є порушення прав позивача внаслідок неправомірності дій іншої особи.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 (з наступними змінами та доповненнями), які викладені в п.9, а саме про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Як вбачається з позовної заяви, представник позивача обґрунтовує завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. тим, що внаслідок ДТП позивач зазнав негативних наслідків немайнового характеру, пережитому в ДТП переляку, нервовому стресі, моральних страждань та переживань за стан здоров`я, також враховує глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірних дій відповідача.

Разом з тим, з огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, а також враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження транспортного засобу, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоду суму, яка дорівнює 5 000 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно тійц частині позовних вимог, яка задоволена судом.

Так, при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 445 грн. (а.с. № 2).

Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам позивача і тільки з відповідача ОСОБА_3 .

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в загальному розмірі 229 498,35 грн. з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 295 грн. (229 498,35 грн. х 2 445 грн. : 244 498,35 грн. = 2 295 грн.).

За правилами ч. 2 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із наступного.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання професійної правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Надання професійної правничої допомоги представник позивача - адвокат Чіп Я.М. здійснював на підставі договору №01/02/22-1 про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2022р., який був укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Радник», акту виконаних робіт від 24.05.2022р., ордеру про надання правової допомоги АЕ №1000152 від 24.05.2022р. (а.с. №19, 20, 21).

Згідно акту виконаних робіт від 24.05.2022р. загальна вартість робіт склала 8 000 грн., яка була сплачена позивачем 24.05.2022р. (а.с. № 51) та яка складається з наступного:

- аналіз наданих клієнтом документів, надання клієнту розгорнутої консультації з приводу можливих судових перспектив виконання предмету договору, вивчення судової практики Верховного Суду по подібним правовідносинам 1 000 грн.;

- підготовка та подача до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позову 3 000 грн.;

- підготовка та подача страховику заяви про виплату страхового відшкодування від 01.02.2022р. 1 000 грн.;

- підготовка та подача скарги до НБУ з приводу бездіяльності страховика від 10.05.2022р. 1 000 грн.;

- участь адвоката у судових засіданнях 2 000 грн.

Відповідачами клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не заявлялося.

Право зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, коли на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Між тим, поза увагою суду не можуть залишитися положення ст. 141 ЦПК України щодо обставин, які суд враховує при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача витрати останнього по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 6 000грн., враховуючи категорію справи та обсяг наданої професійної правничої допомоги.

Суд вважає за необхідне відмовити у стягненні витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката за участь у судових засіданнях у розмірі 2 000грн., оскільки розгляд справи було призначено та проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим підстави для стягнення цього виду професійної правничої допомоги відсутні.

Підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача витрат останнього по оплаті проведення авто-товарознавчого дослідження №9028 від 21.02.2022р. у розмірі 3 500грн. немає, оскільки ці витрати не підтверджено документально.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, ч.2 ст. 799, ч.1 ст. 216, ч. 1 ст. 220, ст. 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.6 ст. 82, ст.ст. 89, 141, 259, 263-265, 274, 275 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Домофон.Інжиніринг.Охорона») про стягнення матеріального збитку та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 224 498 грн. 35 коп. (двісті двадцять чотири тисячі чотириста дев`яносто вісім грн. 35 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 000 грн. (п`ять тисяч грн.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 295 грн. (дві тисячі двісті дев`яносто п`ять грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 6 000 грн. (шість тисяч грн.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.