МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2022 р. Справа №370/1747/21

Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазка Н.Б.

із секретарем Некращук Я.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Макарівської районного державної нотаріальної контори Київської області про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії,

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Макарівської районного державної нотаріальної контори Київської області про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 .

В установлений законом строк вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до Макарівської районної державної нотаріальної контори. 15.12.2020 року було заведено спадкову справу №229/2020. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 є вона, позивачка.

10.09.2018 року спадкодавець склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого

комітету Рожівської сільської ради Макарівського району Київської області і зареєстрований в

рострі за №4.

29.05.2021 року вона звернулась до Макарівської районного державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої, а саме:

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,116 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,477 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 1,8486 га, що розташована за адресою: село Рожів Макарівського району Київської області;

- земельну ділянку площею 3,92 га, що розташована на території Рожівської сільської ради

Макарівського району Київської області.

Постановою від 29.05.2021 року вих.№441/02-3 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно спадкодавця.

Відмову державний нотаріус Омельчук К.А. обґрунтувало тим, що, на її думку, наданий заповіт не відповідає вимогам законодавства, оскільки власноручний напис заповідача на ньому зроблено не в тексті самого заповіту безпосередньо перед підписом заповідача як того, вимагає закон, а посередині посвідчувального напису на звороті заповіту. На думку нотаріуса зазначене є підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Нотаріус ОСОБА_3 вирішила, що заповіт не відповідає вимогам, встановленим у ст.47 Закону України «Про нотаріат».

Нотаріус запропонувала написати заяву на видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, на що вона, позивач не погодилась, оскільки, по-перше, не вбачала підстав для ігнорування волі заповідача, а по-друге, спадкування за законом може мати інші юридичні наслідки у разі претендування на спадщину іншими родичами: адже, не виключено, що останні фактично відмовились від спадкування зважаючи саме на наявність заповіту.

Позивач ОСОБА_1 просить: - визнати незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка викладена в Постанові Омельчук К.А. державного нотаріуса Макарівської районної нотаріальної контори Київської області від 29.05.2021 року вих.№441/02-31 та скасувати Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.05.2021 року вих.№441/02-31.

Представник відповідача Макарівської районного державної нотаріальної контори Київської області адвокат Ганенко Р.А. у відзиві зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги з посиланням на те, що позивачка також відноситься до кола спадкоємців за законом до майна померлої ОСОБА_2 , оскільки позивачка є дочкою померлої, яка заповіла останній все своє майно. Окрім позивачки, іншим спадкоємцем за законом є ОСОБА_4 , син померлої (брат позивачки). 16.03.2021 року ОСОБА_4 подав до Макарівської районного державної нотаріальної контори Київської області заяву, в якій повідомив, що він відмовляється від прийняття спадщини за законом до майна померлої ОСОБА_2 . Інші спадкоємці за законом, а також спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині відсутні. З врахуванням матеріалів спадкової справи та положень ст.1268, 1270, 1273 ЦК України позивачка є єдиною спадкоємицею померлої ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 , її представник адвокат Литвиненко А.В. заявлені позовні вимоги підтримали з посиланням на обставини викладені в позові та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Макарівської районного державної нотаріальної контори Київської області адвокат Ганенко Р.А. позовні вимоги не визнав з посиланням на обставини, які викладені у відзиві, просив відмовити в їх задоволенні.

Судом встановлено, що згідно заповіту від 10.09.2018 року, зареєстрованому у реєстрів за номером 4, та посвідченому секретарем виконавчого комітету Рожівської сільської ради Макарівського району Київської області Сичевською Марією Федорівною, в присутності якої заповіт власноруч підписала ОСОБА_2 , остання на випадок своєї смерті розпорядилася про те, що все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці ОСОБА_1 вцілому. На звороті заповіту в графі «Місце для власноручного напису заповідача» після слова «Підпис» міститься власноручний підпис заповідача та посвідчувальний напис.

Відповідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №441/02-31 від 29.05.2021 року Державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області К.А. Омельчук відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 , оскільки згідно вимог законодавства на заповіті, записаному зі слів заповідача посадовою особою органу місцевого самоврядування, після викладення волевиявлення заповідача має міститися його власноручний напис щодо прочитаного ним (заповідачем) заповіту особисто вголос, потім має слідувати підпис заповідача, після чого посадовою особою органу місцевого самоврядування на заповіті вчиняється відповідний посвідчувальний напис. Наданий до нотаріальної контори Блідар Н.В. заповіт не відповідає вимогам законодавства, оскільки власноручний напис заповідача на ньому зроблено не в тексті самого заповіту безпосередньо перед підписом заповідача, як того вимагає закон, а посередині посвідчувального запису на звороті заповіту.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України).

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (частина друга статті 209 ЦК України).

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч. 3 ст. 1247 ЦК України).

Так статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, що також кореспондується з вимогою ст.37 Закону України «Про нотаріат».

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (ч.1 ст. 1248 ЦК України).

Отже, з наведеного випливає, що за загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування; право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що:

«право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача.

Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках».

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішенню та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з істотним порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати його складання тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні істотні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.( Постанова від 30.04.2021 року у справі №272/583/19 Верховного Суду України).

Оцінюючі здобуті докази, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відсутні істотні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Керуючись вимогами 204, 1233, 1234, 1247,1251,1252,1257 ЦК України, 12, 13, 76-79, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка викладена в Постанові Омельчук К.А. державного нотаріуса Макарівської районної нотаріальної контори Київської області від 29.05.2021 року вих.№441/02-31 та скасувати Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.05.2021 року вих.№441/02-31.

Резолютивна частина судового рішення складена 29.11.2022 року.

Повний текст рішення буде складений 08.12.2022 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст.273 ЦПК України.

Суддя