ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/338/21 Номер провадження 22-ц/814/2040/22Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л. Г. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Абрамова П.С., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Хоруженко Сергій Григорович на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 травня 2022 року (повний текст рішення складено 19 травня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач придбав для своєї дочки ОСОБА_3 собаку вівчарської породи з метою її реабілітації за рекомендацією лікарів. Однак 01 травня 2020 року приблизно о 23:10 год. ОСОБА_1 , свідомо порушуючи правила дорожнього руху, збив собаку його дочки.

На думку особи, яка звернулася до суду з позовною заявою, цей випадок стався за незаконної бездіяльності працівників правоохоронного органу, оскільки ОСОБА_1 не мав права керувати транспортним засобом, адже 23 січня 2020 року відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП, що в свою чергу призводить до тимчасового вилучення посвідчення водія.

01 травня 2020 року після збиття ОСОБА_4 собаки дочки позивача, ОСОБА_2 звернувся до працівників поліції, а 22 травня 2020 року останні листом повідомили позивача, що порушень правил дорожнього руху України ОСОБА_1 не вбачається, з чим позивач категорично не погоджується, оскільки водійське посвідчення 01 травня 2020 року знаходилося у відповідача, що підтверджує незаконну бездіяльність правоохоронного органу.

Позивач вказує, що собака допомагала його дочці у видужанні, а тому втрата собаки призвела в останньої погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим вони були змушені звернутися до лікаря за медичною допомогою.

У зв`язку з вищезазначеним, ОСОБА_2 прохав суд стягнути солідарно з Головного управління Національної поліції в Полтавській області та ОСОБА_1 моральну шкоду на користь малолітньої ОСОБА_3 в розмірі 20000,00 грн, яку вона зазнала від втрати собаки вівчарської породи 01 травня 2020 року, яку збив ОСОБА_1 керуючи легковим автомобілем та маючи формальні повноваження через незаконну бездіяльність Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області у невилученні у громадянина ОСОБА_1 водійського посвідчення 23 січня 2020 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 травня 2022 року позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , 10000,00 грн у відшкодування заподіяної ОСОБА_3 моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

Просить рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 травня 2022 року скасувати, а позовні вимоги залишити без задоволення.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі

Відповідач вважає оскаржуване судове рішення необ`єктивним, необґрунтованим у зв`язку з тим, що місцевим судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм матеріального права.

Особа, яка подала апеляційну скаргу наголошує, що собаки вівчарської породи віднесені до небезпечних порід собак, а тому позивач ОСОБА_2 в розумінні наведених норм є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Крім того, в апеляційній скарзі наголошено, що власник собаки знехтував правилами утримання домашніх тварин, що в свою чергу і призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

Узагальнені доводи особи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що факт неперебування собаки на прив`язі у момент її збиття не може звільнити ОСОБА_1 від цивільної відповідальності.

Крім того, особа, яка подала апеляційну скаргу помилково вважає собаку дочки позивача джерелом підвищеної небезпеки, адже нормативно-правовий акт, який містить в собі перелік небезпечних порід собак набув чинності через півтора роки після наїзду відповідача на домашню тварину. Водночас, даний перелік порід собак не містить в собі посилання саме на вівчарку німецької породи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 20000,00 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7, та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, ОСОБА_1 оскаржується рішення суду лише в частині задоволених вимог відносно нього стягнення моральної шкоди, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим виконавчим комітетом Погарщинської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 06 серпня 2015 року, серія НОМЕР_1 (т.1, а.с. 218).

Відповідно до рапорту пом. чергового Лохвицького відділу поліції ГУНП в Полтавській області Костирка О. від 02 травня 2020 року, 01 травня 2020 року через службу 102 працівниками правоохоронного органу отримано та зареєстровано заяву за №1655 від заявника ОСОБА_2 про те, що 01 травня 2020 року о 23:18 год. за адресою: Лохвицький р-н, с. Погарщина, вул. Артополот, водій автомобіля, котрий перебував у стані алкогольного сп`яніння, збив на смерть собаку заявника (т.1, а.с. 65).

Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 01 травня 2020 року о 23:18 год. у Лохвицькому р-ні, с. Погарщина, вул. Артополот, під час якого загинула собака породи німецької вівчарки, відбулася за участю відповідача ОСОБА_6 , який керував автомобілем Volkswagen Golf, що підтверджується та не оспорюється сторонами даної цивільної справи.

Згідно листа Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області №3173/115/130/01-2020 від 22 травня 2020 року ОСОБА_2 було повідомлено, що в діях водія ОСОБА_1 під час здійснення ним наїзду на собаку заявника відсутні порушення правил дорожнього руху згідно Закону України «Про дорожній рух» (т.1, а.с. 13).

Відповідно до висновку огляду ОСОБА_3 сімейним лікарем комунального некомерційного підприємства Лохвицький центр первинної медико-санітарної допомоги Лохвицької районної ради від 04 травня 2020 року було встановлено, що у зв`язку зі стресом, який пацієнтка отримала 02 травня 2020 року, було встановлено наявність захворювання Р12 «Нетримання сечі/енурез», причиною якого стало Р02 «Гостра реакція на стрес», Р06 «Порушення сну», Р12 «Нетримання сечі/енурез» (т.1, а.с. 14).

Відповідно до висновку №8 про дитину-інваліда віком до 18 років від 13 липня 2020 року ОСОБА_3 має захворювання «наслідки церебровасоулярних хвороб, перенесене гіпоксичне ішемічне ураження центральної нервової системи, стійкий виражений вестибулярний синдром, гіперкінетичний синдром, синдром торсійної дистонії»; наявне захворювання відповідає розділу І пункту 1 підпункту 1.6 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року №454/471/516 (т.1, а с. 16).

Позиція апеляційного суду

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями частини першої статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх).

Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити:

- безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною;

- безпеку супроводжуваної домашньої тварини;

- безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.

При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Згідно із Правилами тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених спеціальним наказом Міністерства охорони здоров`я УРСР та Міністерства житлово-комунального господарства УРСР від 17 червня 1980 року (далі Правила, які діяли в момент виникнення спірних правовідносин) підприємства, установи, організації і громадяни - власники собак, котів і хижих тварин зобов`язані суворо дотримуватися санітарно-гігієнічних норм і правил їх тримання при умові обов`язкового забезпечення безпеки людей.

При додержанні вимог, вказаних у пункті 2 Правил, дозволяється тримати собак у населених пунктах - у вільному вигулі на ізольованій, добре обгородженій території (в ізольованому приміщенні), на прив`язі або без неї. Без повідків і намордників дозволяється тримати: собак при отарах і гуртах тварин, при оперативному використанні спеціальними організаціями, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на учбово-дресирувальних площадках.

Власникам собак і котів дозволяється виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов`язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, наведеними в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Позивач на обґрунтування позову зазначив, що винними діями відповідача, який здійснив наїзд на собаку його дочки, останній було завдано моральну шкоду.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що позивач не забезпечив належний догляд за твариною своєї дочки, що в результаті призвело до того, що тварина вибігла на проїзну частину дороги, потрапивши під колеса легкового автомобіля.

Суд першої інстанції встановивши причинний зв`язок між діями ОСОБА_1 , як володільця джерела підвищеної небезпеки, та заподіяною шкодою, дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню шкоди.

Доказів про те, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого відповідачем суду не надано.

При цьому колегія суддів зазначає, що місцевим судом надана належна оцінка дій відповідача, натомість дії позивача під час розгляду справи місцевим судом не аналізувались, що призвело до неповного встановлення дійсних обставин даної справи, адже саме ОСОБА_2 не в повній мірі забезпечив заходи безпеки домашньої тварини, контроль та нагляд за її поведінкою, що апеляційний суд розцінює як грубу необережність, яка сприяла виникненню шкоди.

Отже, враховуючи характер спричиненої моральної шкоди малолітній ОСОБА_3 , дії позивача, що полягали в неналежному контролі та нагляді за поведінкою домашньої тварини та те, що відповідач завдав дану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, то колегія суддів вважає, що в даному випадку слід зменшити розмір відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого.

Щодо породи домашньої тварини

В апеляційній скарзі особа, яка її подала зазначає, що собаки вівчарської породи віднесені до небезпечних порід собак, а тому позивач ОСОБА_2 в розумінні наведених норм є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

На підтвердження вищевказаного скаржник посилається на перелік небезпечних собак, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1164.

Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки нормативно-правовий акт, яким керується скаржник в поданій ним апеляційній скарзі, затверджено у листопаді 2021 року, а спірні правовідносини виникли між сторонами справи у травні 2020 року, то дана постанова Кабінету Міністрів України не може братись судом до уваги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Хоруженко С.Г. задовольнити частково, а рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 травня 2022 року змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , 5000,00 грн у відшкодування заподіяної ОСОБА_3 моральної шкоди.

В іншій частині рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 травня 2022 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (25,00 %), рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 травня 2022 року в частині розміру стягнутого судом першої інстанції судового збору слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі227,00 грн замість стягнутих 454,00 грн.

Крім того, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 (на 50,00 %) та звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб), то судові витрати, понесені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 340,50 грн (681,00 грн х 50 % : 100 %) слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Хоруженко Сергій Григорович задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 травня 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , 5000,00 грн у відшкодування заподіяної ОСОБА_3 моральної шкоди замість стягнутих 10000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі227,00 грн замість стягнутих 454,00 грн.

В іншій частині рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 травня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 340,50 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

О.О. Панченко