Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/3202/21
номер провадження 2/695/451/22

15 листопада 2022 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.
за участю секретаря Оніщенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Таким чином позивач наполягає, що відповідач у порушення умов кредитного договору, а також ст.,ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконала, а тому керуючись нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України, банк нарахував відповідачу заборгованість за період з 20.10.2018 по 20.10.2021 р. в сумі 534.632 дол. США.
Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2021 року.
Ухвалою суду, яка була направлена відповідачу в установленому порядку, останній був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов.
21.01.2022р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю та вказала, що п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ « «Про споживче кредитування» врегульовано, що відповідач звільняється від будь-якої відповідальності перед кредитодавцем у період карантину, тобто з 01.03.2020 р. і по час подання позовної заяви до суду позивач не мав права нараховувати 3% річних на прострочену заборгованість. Також вказує на неналежну якість поданих позивачем доказів на підтвердження наявності заборгованості та відсутності інформації про дати та суми платежів відповідача по кредиту, що унеможливлює перевірку наданого розрахунку заборгованості.
Позивач надав відповідь на відзив, який надійшов до суду 06.09.2022р. відповідно до якого ствердив свої позовні вимоги вказуючи при цьому, що відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення кредиту та процентів за користування ним у строки обумовлені умовами договору не повернула, а тому позивач має право на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахувати 3% річних від простроченої суми боргу. При цьому при обрахунку заборгованості банк не здійснював нарахування пені та процентів по ст. 625 ЦК України в період з 01.03.2020 по 30.11.2020рр., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Крім того вказував на соє право нараховувати вказану заборгованість, що є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно ч.,ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках (ст.,ст. 12, 13 ЦПК України).
Отже, суд здійснює розгляд даної позовної заяви саме в межах заявлених сторонами доводів та на підставі наданих доказів.
Як вбачається з пункту 1.1 вказаного вище кредитного договору від 20.09.2007 року, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку, або перерахування на рахунок зазначений в п. 7.1 вказаного договору. Вказаний кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, та інших коштів, які зазначені у вказаному договорі, що передбачено п. 1.2 вказаного договору.
Дослідивши кредитний договір від 20.09.2007 року, який укладений між позивачем та відповідачем судом встановлено, що сторони чітко визначили істотні умови такого договору, передбачили права та обов`язки сторін договору, порядок розрахунків, відповідальність сторін та термін дії договору й порядок зміни його умов.
При цьому п. 2.3.7 вказаного договору сторони передбачили, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1 даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3.
Як вбачається з умов вказаного кредитного договору заставним майном є автомобіль Chevrolet Lachetti 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який 26.10.2011р. було реалізовано у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань по поверненню кредитної заборгованості.
У подальшому сторони 24.11.2011 року уклали додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, якою змінили дату остаточного погашення заборгованості за договором, та графік погашення кредиту, який виклали в новій редакції.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач підтвердила свою згоду з умовами вказаного кредитного договору та додатковою угодою до вказаного договору, про що свідчить її підпис. Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Оскільки ОСОБА_3 на думку АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконувала, тому у неї утворилася заборгованість за кредитом і банк 07.05.2018р. звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №CNGLAU00151018 у сумі 6501.15 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.02.2018 року складає 175856.11 грн..
Черкаським апеляційним судом 10.12.2020р. рішення суду першої інстанції було скасовано, а вказану позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду.
У подальшому АТ КБ «Приватбанк» із відповідними позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором №CNGLAU00151018 у сумі 6501.15 дол. США до суду не звертався, жодних доказів зворотного матеріали справи не містять.
За змістом ст.,ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору, укладеного з позивачем, не виконувала належно зобов`язання за договором, в результаті чого позивач звернув стягнення на предмет застави, а у відповідача утворилася заборгованість.
Разом із тим у відповідності до положень пункту 6 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування" від 17.03.2020 року № 533-ІХ (із змінами) у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID- 19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
На підставі постанов Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" від 11.03.2020 року № 211 (із змінами), "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" від 20.05.2020 року № 392 (із змінами), "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" від 22.07.2020 року № 641 (із змінами) та "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" від 09.12.2020 року № 1236 (із змінами) з 12.03.2020 року до 31.08.2021 року, а в подальшому продовжено до 01.10.2021р. на території України діє карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).
З огляду на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, відповідачка звільнена від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину.
Як вбачається з письмових пояснень позивача, які зазначені у відповіді на відзив, банк не здійснював нарахування пені та процентів по ст. 625 ЦКУ в період з 01.03.2020 по 30.11.2020р..
Однак такі твердження позивача не відповідають наведеним позивачем розрахункам суми боргу.
Позивачем наданий розрахунок, з якого вбачається, що останній нараховує відповідачу суму боргу починаючи з 20.10.2018р. по 20.10.2021р., період прострочення грошового зобов`язання становить 1035 днів, а в обрахунку суми боргу також вбачається, що остання також нараховується за період з 01.01.2020 до 01.09.2020р. та в період з 09.10.2020 до 12.11.2020р..
Тільки за цей період позивачем нараховано 280 днів прострочення грошового зобов`язання та 3% річних на загальну суму 146.38 дол. США.
Отже, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних, які були в тому числі нараховані на суму заборгованості за період дії карантину.
Окремо суд зауважує, що як вбачається з додаткової угоди №1 від 24.11.2011р. до кредитного договору №CNGLAU00151018 від 20.09.2007р. укладення якої відповідачем не оспорюється та на умови якої посилається позивач, сторони продовжили дату остаточного погашення заборгованості за договором до 25.10.2018р. та визначили відповідний графік погашення кредиту у відповідній редакції (п.,п. 1.2 та 1.3)
Отже, вказаний кредитний договір припиняє свою дію 25.10.2018р., однак, позивач розрахунок вказаної заборгованості здійснює з 20.10.2018 р.
Разом з тим, за змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом встановлено, що позов банку про дострокове погашення боргу залишено без розгляду, банк повторно до суду не звертався із такими позовними вимогами до відповідача про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.
Таким чином вимоги банку про стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України в період дії договору строк виконання якого не закінчився є безпідставним.
За таких підстав, враховуючи, що позивачем неналежно обґрунтовано умови та розмір заборгованості, а також підстави її нарахування, керуючись нормами ст., ст.12, 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі зазначеного та керуючись ст.,ст 252, 256, 258, 261, 264, 267, 509, 510, ст.,ст. 526, 530, 536, 549, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 ЦК України, ст., ст. 10, 264, 265, ст.., ст.. 280-284 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог акціонерному товариству комерційному банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя: Середа Л.В.