ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/15/22 Номер провадження 22-ц/814/953/22Головуючий у 1-й інстанції Даніліна Ж.О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів: Абрамова П.С., Пікуля В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 січня 2022 року, постановлену у складі головуючого судді Даніліної Ж.О., повний текст судового рішення виготовлено без зазначення дати, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про визнання незаконним документа та його відкликання, як такого, що містить завідомо недостовірну інформацію,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» (далі ТОВ «Полтаваенергозбут» про визнання незаконним документа та його відкликання, як такого, що містить завідомо недостовірну інформацію.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його право як споживача електричної енергії було порушено відповідно до пункту 2 частини 1 статті 21 ЗУ «Про захист прав споживачів». Зокрема, генеральний та фінансовий директор ТОВ «Полтаваенергозбут» створили документ вих. № 02-9-1/11439 від 01 листопада 2021 року задля умисного введення в оману члена НКРЕКП ОСОБА_2 шляхом поширення про позивача завідомо недостовірної інформації, а саме, що 01 січня 2019 року ОСОБА_1 приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з присвоєнням особового рахунку № НОМЕР_1 .

У зв`язку з цим, позивач просив визнати незаконним документ ТОВ «Полтаваенергозбут» від 01 листопада 2021 року №02-9-1/11439 та зобов`язати останнє відкликати вищезазначений документ, як такий, що містить завідомо недостовірну інформацію поширену про ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Полтаваенергозбут» про визнання незаконним документа та його відкликання, як такого, що містить завідомо недостовірну інформацію передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Полтави.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, ОСОБА_1 не було обґрунтовано належними доказами, наявності порушення його прав, передбачених нормами Закону України «Про захист прав споживачів», що, у свою чергу, виключає поширення на спірні правовідносини вимог ЦПК України про право на альтернативну підсудність, відтак, справа підлягає розгляду за правилами загальної підсудності за місцезнаходження відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут» (м. Полтава, вул. Панянка, буд. 65Б), що є юрисдикцією Ленінського районного суду м. Полтави.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі та неналежним чином дослідив фактичні обставини та правові підстави, якими обґрунтовані заявлені ним позовні вимоги та помилково направив зазначену цивільну справу до Ленінського районного суду м. Полтави за територіальною підсудністю.

Позиція інших учасників справи

Від представника ТОВ «Полтаваенергозбут» - адвоката Лоскот С.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду

Згідно з частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у даній справі оскаржується ухвала щодо передачі справи на розгляд іншого суду, то справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

У параграфі 3 глави 2 розділу 1 ЦПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ, зокрема, встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (стаття 27), підсудності справ за вибором позивача (стаття 28), правила виключної підсудності (стаття 30), підсудності справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя (стаття 26).

Відповідно до статті 31 ЦПК України встановлено, що суд передає справи на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК).

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду (частина друга статті 31 ЦПК).

Відповідно до загальних правил, встановлених статтею 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Згідно до статті 28 ЦПК України визначено перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Позивач у позовній заяві посилається на частину 5 статті 277 Цивільного кодексу України, яка передбачає спеціальний порядок спростування недостовірної інформації: якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Стаття 277 Цивільного кодексу України (Спростування недостовірної інформації) відноситься до Книги ІІ Цивільного кодексу України «Особисті немайнові права фізичної особи» та Глави 20, яка визначає Загальні положення про особисті немайнові права фізичної особи.

Згідно з частиною 1 статті 277 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює (частина 4 статті 277 зазначеного Кодексу).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно частиною 5 статті 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5від 12.04.1996р.«Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що, згідно змісту позовних вимог, позивач має намір захистити особисті немайнові права шляхом відкликання документу, який, на його думку, містить про нього недостовірну інформацію, однак у позові не зазначає яке саме право, його, ОСОБА_1 саме як споживача, передбачене Закону України «Про захист прав споживача», порушено.

Окрім того, Законом України «Про захист прав споживачів» урегульовані відносини між споживачами товарів, робіт, послуг, виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності у зв`язку із задоволенням побутових потреб, а вимоги ОСОБА_1 , викладені в позовній заяві що визнання документу таким, що містить завідомо недостовірну інформацію, та його відкликання, жодним чином не стосується його права, як споживача послуг з енергопостачання.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на правовідносини, які виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим направив справу для розгляду до іншого суду на підставі частини 2 статті 27 ЦПК України, згідно якої позови до юридичних осіб пред`являються за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Оскільки, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач ТОВ «Полтаваенергозбут» зареєстрований за юридичною адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Панянки, 65Б, тому у відповідності до вимог частиною 2 статті 27 ЦПК України даний спір має розглядатися Ленінським районним судом м. Полтави, тобто за місцезнаходженням відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено процесуальне право позивача на свій вибір визначити підсудність пред`явлення позову про захист прав споживача є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд за підсудністю до іншого суду, а також не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду. Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування його рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 Цивільного процесуального кодексу України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 4 статті 134 ЦПК України, суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги, посилаючись на статтю 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як підставу звільнення від сплати судового збору.

Однак, як встановлено, цей позов не стосується захисту прав апелянта як споживача, а тому на дані правовідносини положення Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджуються.

Враховуючи викладене, на підставі пункту 9 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 січня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 травня 2022 року.

Головуючий О. О. Панченко

Судді: П. С. Абрамов

В. П. Пікуль