Справа № 344/9926/21
Провадження № 22-ц/4808/402/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.

за участі апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2021 року в складі судді Бабій О.М., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 20 грудня 2021 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Позов обґрунтовано тим, що між ПрАТ «СК «Вусо» та ТОВ «СТС-3000» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 7-00 від 17 липня 2019 року, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 04 січня 2020 року внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 було пошкоджено вказаний транспортний засіб, власником якого є АТ КБ «ПриватБанк». Постановою Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2020 року закрито провадження в справі щодо ОСОБА_2 за статтею 173 КУпАП за відсутністю події і складу цього правопорушення. Разом з тим, судом встановлено факт пошкодження відповідачем автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Довірена особа власника автомобіля ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. Подію, яка трапилась 04 січня 2020 року визнано страховим випадком та на підставі страхового акту страховою компанією виплачено страхове відшкодування в сумі 168 549,71 грн. Відшкодувавши матеріальну шкоду ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача. 17 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав вимоги, в тому числі вимоги про відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 7-00 від 17 липня 2019 року.

Посилаючись на вказані обставини, невідшкодування відповідачем в добровільному порядку збитків, позивач просив стягнути із ОСОБА_2 завдані збитки у розмірі 168 549,71 грн та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі фізична особа підприємець ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач своєї вини у завданні шкоди не спростував та не заперечував факт пошкодження автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме пошкодження дзеркала. Однак, після огляду транспортного засобу було виявлено всі пошкодження від події, яка сталася 04 січня 2020 року, що зафіксовано в акті огляду транспортного засобу заяві на виплату від 08 січня 2020 року. Відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття адміністративного провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Крім того, постановою Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2020 року закрито провадження по справі за відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП. Ця постанова долучена до позову для підтвердження причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідача. Однак суд першої інстанції вказаним обставинам та доказам не дав належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку щодо відсутності вини відповідача у завданні шкоди.

Поза увагою суду залишена і та обставина, що предметом даної справи є відшкодування шкоди в порядку регресу, що була вже розрахована, погоджена та виплачена. Відповідачем не надано доказів на спростування чи заперечення розміру визначеного відшкодування. Натомість позивач документально підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт.

Також вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

У засіданні апеляційного суду апелянт вимоги скарги підтримав, просив її задоволити. На відшкодуванні витрат на правову допомогу не наполягає.

У попередньому судовому засіданні представник відповідача скаргу не визнав, вважав її необґрунтованою та просив відхилити.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасника справи,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд встановив, що 17 липня 2019 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» і ТзОВ «СТС-3000» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) № 7-00. Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом. Майном, що страхується є транспортний засіб автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.105).

За змістом копії рапорту дільничного офіцеру Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та копії довідки за результатами розгляду звернення 04 січня 2020 року автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 було пошкоджено громадянином ОСОБА_2 та на нього було складено протокол АПР № 535844 від 13 січня 2020 року за правопорушення передбачене статтею 173 КУпАП (а.с.8, 9).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2020 року, провадження у справі щодо ОСОБА_2 за статтею 173 КУпАП закрито за відсутністю події і складу цього правопорушення (а.с. 10-14).

Відповідно до страхового акту № 2000448-1 до договору страхування наземного транспорту вказана подія визнана страховим випадком, вартість матеріального збитку становить 168 549,71 грн (а.с. 32).

17 та 18 лютого 2020 року вказана сума страхового відшкодування перерахована на рахунок ТОВ «Класик-Авто» (а.с. 33).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Суд виходив з того, що із договору добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) № 7-00 неможливо встановити, чи підпадають обставини завдання шкоди під визначення страховий випадок в розумінні статті 1166 ЦК України. У п. 13 Договору зазначено, що невід`ємною частиною договору є додаток № 1 «Умови страхування», але такого додатку до позову не додано, про його огляд, як електронний доказ, позивач не клопотав перед судом. Позивачем на підтвердження розміру збитків надано копію страхового акту № 2000448-1, але, вказаний акт не може бути належним доказом підтвердження розміру збитків, які завдано. Належним доказом розміру завданих збитків може бути висновок експерта, звіт суб`єкта оціночної діяльності.

Щодо вини відповідача у завданні шкоди, то постановою судді Івано-Франківського міського суду від 04.03.2020, яка залишена без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.05.2020, провадження у справі щодо ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП закрито за відсутністю події і складу цього правопорушення (а.с.10-14). У вказаних рішеннях судів не встановлено винних дій відповідача у завданні шкоди майну потерпілого. Доказів завдання таких пошкоджень саме відповідачем суду не надано.

Проте апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Статтею 8 Закону України «Про страхування» визначено поняття страхового ризику та страхового випадку. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення ОСОБА_1 з даним позовом, стало відступлення прав вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» до ФОП ОСОБА_1 згідно договору.

При цьому, ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №7-00 від 17 липня 2019 року (каско), згідно відповідного акту проведено відшкодування потерпілій особі за пошкодження застрахованого транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 168 549,71 грн, яку позивач просив стягнути на його користь в силу відступлення права вимоги.

Тобто до ОСОБА_1 перейшло неоспорене право вимоги страхової компанії до винної особи внаслідок здійснення відшкодування за пошкодження застрахованого автомобіля.

При цьому, даючи оцінку наявності вини відповідача у пошкодженні спірного автомобіля, суд помилково прийшов висновку про її відсутність в силу постанови у справі про адміністративне правопорушення про закриття провадження, оскільки справа стосувалася притягнення до відповідальності ОСОБА_2 за ст.173 КУпАП та в силу відсутності складу правопорушення за цією статтею, провадження було закрито.

Водночас, як вбачається з витребуваних апеляційним судом матеріалів адміністративної справи № 344/1242/20, зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, письмового пояснення ОСОБА_2 фото матеріалів, письмового пояснення потерпілого ОСОБА_3 факт пошкодження автомобіля було зафіксовано.

Протоколом про адміністративне правопорушення від 13 січня 2020 року встановлено, що 04 січня 2020 року мало місце пошкодження автомобіля ОСОБА_2 . При цьому, як випливає зі змісту письмового пояснення самого ОСОБА_2 , він не заперечував пошкодження ним автомобіля, однак вказував, що пошкодив тільки дверку автомобіля та праве дзеркало заднього виду. Тобто вина відповідачем у пошкодженні спірного автомобіля не заперечується, проте не в заявленому обсязі. Як вбачається зі змісту письмового пояснення потерпілого ОСОБА_3 до протоколу про адміністративне правопорушення, пошкоджено було праве дзеркало та ліву та праву передні дверки, капот.

Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП, в даному випадку, не є обставиною, яка вказує на відсутність вини відповідача в пошкодженні автомобіля.

За змістом договору добровільного страхування наземного транспорту від 17 липня 2019 року (КАСКО) № 7-00 предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом. Майном, що страхується є транспортний засіб автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Договір укладено на підставі усної заяви, публічного договору-оферти щодо добровільного страхування наземного транспорту, який розміщений на сайті страхової компанії. Невід`ємна частина цього договору додаток 1 «Умови страхування», викладені в публічному договорі-оферті.

Апелянтом долучено до матеріалів справи Публічний договір-оферту щодо добровільного страхування наземного транспорту «Каско» та Умови страхування наземного транспорту як додаток 1 до публічного договору-оферти від 20 липня 2017 року. Як пояснив у судовому засіданні апелянт, договір укладено у письмовій формі та скріплено електронним підписом страхувальника.

За змістом Умов добровільного страхування наземного транспорту (додаток № 1 до договору), страховими випадками визначено дорожньо-транспортну пригоду і в тому числі, пошкодження протиправними діями третіх осіб. Як вбачається з матеріалів справи, сторони визнають існування договору і на підставі нього страхова компанія провела страхове відшкодування.

Зазначеним спростовується висновок суду, що позивачем не доведено факту настання страхового випадку згідно умов договору.

Факт пошкодження застрахованого автомобіля сторони не заперечують.

Відповідно до страхового акта ПрАТ «СК «ВУСО» № 2000448-1 від 17.02.2020 р., вказана подія визнана страховим випадком, вартість матеріального збитку становить 168 549,71 грн (а.с.32). Згідно листа ТОВ «Класик-Авто» від 07.06.2021 р. за № 115 підприємством підтверджується, що ним здійснювався ремонт автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 . На виконання робіт було виписано рахунок № СТО 0000152 від 20.01.2021 р. за підсумками виконаних робіт з ТзОВ «СТС-300» підписано Акт виконаних робіт № СА 00027983 від 30.04.2020 р. та Акт виконаних робіт № СА00028834 від 14.05.2020 р. на загальну суму 168549,71 грн. З наявних у справі копій платіжних доручень № 4617 та № 4803 вбачається, що ПрАТ «СК «ВУСО» перераховано на рахунок ТОВ «Класик-Авто» зазначену суму (а.с. 33).

Щодо висновку суду про відсутність належних доказів щодо визначення розміру збитку за відсутності експертного висновку слід зазначити, що настання страхового випадку належно підтверджує Акт страхового відшкодування СК «ВУСО» № 2000448-1 від 17.02.2020 р.

А відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тому рахунки СТО та Акти виконаних робіт за фактично проведений ремонт належно підтверджують розмір збитків страховика. Відповідач не надав доказів на спростування розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи не заявляв.

Заперечення відповідача щодо обсягу пошкоджень, що обмежується тільки пошкодженням дзеркала, про що ним зазначено у поясненні до протоколу, суд вважає необґрунтованими, оскільки даючи оцінку даним обставинам, суд в сукупності зібраних у справі доказів, зокрема, матеріалів справи про адміністративні правопорушення, Акту огляду транспортного засобу та даних рахунків СТО щодо проведених робіт, приходить висновку про обґрунтованість заявленої суми, виходячи з обсягу проведених робіт.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, апеляційний суд приходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову.

В силу частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою та статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного розгляду справи задоволено позов ФОП ОСОБА_1 , з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1685,50 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2528,25 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) збитки у розмірі 168 549,71 грн, 1 685,50 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 2 528,25 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський