Справа №293/531/21
Провадження № 2/293/123/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 27556,10грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди; стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 02.03.2021, справа № 293/531/21 передана на розгляд судді Збаражського О.М.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.03.2021.

Ухвалою суду від 30.03.2021, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, підготовче засідання за клопотанням представника позивача відкладено на 07.04.2021.

Ухвалою суду від 07.04.2021, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, підготовче засідання відкладено на 14.04.2021.

14.04.2021 ухвалою суду за клопотанням представника позивача призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Витрати по оплаті судової автотехнічної експертизи покладено на позивача.

13.05.2022 Житомирським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз залишено без виконання ухвалу суду від 14.04.2021, а матеріали справи повернуто до суду в зв`язку з тим, що не виконана оплата вартості експертизи.

17.05.2022 ухвалою суду поновлено провадження у даній цивільній справі, підготовче засідання призначено на 09.06.2022.

Ухвалою суду від 09.06.2022, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, підготовче засідання відкладено на 18.07.2022.

18.07.2022 справа не розглядалась через перебування головуючого судді в нарадчій кімнаті, підготовче засідання відкладено на 30.08.2022.

Ухвалою суду від 30.08.2022, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, підготовче засідання відкладено на 20.09.2022.

20.09.2022 ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 11.10.2022.

11.10.2022 судове засідання не відбулось в зв`язку із оголошеною повітряною тривогою, що тривала на всій території Житомирської області, судове засідання відкладено на 07.11.2022.

07.11.2022 судове засідання відкладено через неявку позивача на 29.11.2022, який був повідомлений про день та час розгляду справи завчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу зазначену в позовній заяві, а також шляхом направлення телефонограми.

29.11.2022 позивач та його представник ОСОБА_5 у судове засідання повторно не прибули, причини своєї неявки суду не повідомили, повідомлялись про розгляд справи шляхом направлення судових повісток на адресу, повідомлену позивачем суду у позовній заяві. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не подавали.

29.11.2022 в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заявила клопотання про залишення позову без розгляду та подала заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 16200 грн.

Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд звертає увагу, що повідомлення про розгляд справи розміщено у відкритому доступі на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки суду:https://cr.zt.court.gov.ua, а відтак позивач та його представник повинні були цікавитись розглядом справи, добросовісно користуватись наданими їм процесуальними правами.

За правилами пункту 3 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Практикою Європейський суд з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні у справі «Тойшлер проти Германії» Європейський Суд наголошував, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Встановлено, що згідно ухвали суду від 20.09.2022 справу призначено до судового розгляду на 11.10.2022, про що повідомлялися учасники розгляду справи повістками про виклик. Крім того, вказану ухвалу розміщено у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Позивач та його представник в судові засідання, призначені на 11.10.2022, 07.11.2022 та 29.11.2022 не прибули, належним чином повідомлялись про розгляд справи.

При цьому, не прибувши в судові засідання позивач та його представник жодної причини своєї неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань чи заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали.

Суд звертає увагу, що системний аналіз норми процесуального закону свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Наслідки повторного неприбуття в судове засідання позивача настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду.

Зазначені положення процесуального закону дисциплінують позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності, або скористатися правом взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічний правові висновки викладені в послідовній практиці Верховного Суду у постановах від 07.08.2020 у справі № 405/8125/15-ц, від 16.03.2020 у справі № 390/1076/18-ц, від 19.09.2018 у справі 760/1143/16-ц, від 27.06.2018 у справі № 201/15122/15-ц.

За таких обставин, враховуючи, що позивач у судові засідання, які призначалися на 11.10.2022, 07.11.2022 та 29.11.2022 та який був належним чином повідомлений про розгляд справи, правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів жодного разу не скористався, будь-яких клопотань з цього приводу до суду не подавав; зважаючи на відсутність в суду обов`язку з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, а також приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи заяви позивача про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України.

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення з позивача судових витрат понесених на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правничої допомоги представником відповідача Денисенко М.В. подано до суду квитанцію серії АМВ №751396 від 07.11.2022 за підписом адвоката Денисенко М.В. про сплату 16200 грн. за підготовку до суду, ознайомлення з матеріалами справи, участь в 6 судових засіданнях.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).

У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №910/14598/20 висловлено правову позицію про те, що:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону);

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім того, на такий договір поширюється дія загальних норм та принципів договірного права, включаючи, але не обмежуючись визначені главою 52 ЦК України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Указане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник відповідача надала квитанцію від 07.11.2022 про сплату 16200 грн. та довідку про понесені втрати на правничу допомогу від 07.11.2022, разом з тим договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт з описом проведеної роботи та кількості витрачених годин на надані послуги, які підписані відповідачем, адвокатом Денисенко М.В. до матеріалів справи не надано.

Оскільки представником відповідача не надано договір про надання правової допомоги та акт виконаних робіт, то, зважаючи на вищезазначені правові висновки Верховного Суду, не можна вважати доведеними витрати відповідача ОСОБА_3 на правничу допомогу. Відтак у суду відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись статтями 223, 257, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, - залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Заяву представника відповідача адвоката Денисенко М.В. про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ