Ухвала

Іменем України

05 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 132/637/22

провадження № 61-11779ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк Ірини Миколаївни,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою у якій просив визнати неправомірними рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І. М. (далі - старший державний виконавець Заводнюк І. М.) про відмову у накладенні арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника і просив зобов`язати усунути порушення шляхом прийняття постанови про арешт та стягнення на корпоративні права ОСОБА_1 в статуті Фермерського господарства «Грушківецьке» (далі - ФГ «Грушківецьке»).

Скаргу мотивував тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває відкрите виконавче провадження № 43669731 про стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_2 , боргу в загальній сумі 8 420 576,15 грн.

У рамках цього провадження 03 лютого 2022 року представник ОСОБА_2 подав старшому державному виконавцю Заводнюк І. М. клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке».

17 лютого 2022 року подано адвокатський запит, у якому заявлено прохання повідомити про результати розгляду поданого клопотання.

Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області направлено лист від 22 лютого 2022 року № 5169/2.3-22/2 у якому вказано на відсутність правових підстав для накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», проте постанову про відмову у задоволенні клопотання не винесли.

ОСОБА_2 вважав рішення оформлене у формі листа неправомірним, оскільки корпоративні права можуть переходити від однієї особи до іншої.

Невизначеність в Законі України «Про виконавче провадження» порядку та механізму накладення арешту на корпоративні права фермерського господарства, а також неврегульованість процедури звернення стягнення на корпоративні права члена фермерського господарства Законом України «Про фермерське господарство» не може бути перешкодою у застосуванні такого заходу процесуального примусу.

Неприйняття вмотивованого рішення у формі постанови свідчить про його неправомірність.

Ухвалою від 01 вересня 2022 року Калинівський районний суд Вінницької області скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.

Визнав неправомірним рішення, оформлене листом від 22 лютого 2022 року № 5169/2.3-22/2 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про відмову у накладенні арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке» в межах виконавчого провадження № 43669731.

Зобов`язав старшого державного виконавця Заводнюк І. М. вирішити питання за клопотанням представника ОСОБА_2 від 03 лютого 2022 року про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника ОСОБА_1 у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке» з прийняттям рішення, оформленого відповідно до закону.

У задоволенні решти вимог скарги відмовив.

Ухвалу мотивував тим, що рішення державного виконавця є неправомірним, оскільки рішення про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника не ґрунтується на вимогах закону та є таким, що порушує права заявника.

Не погодившись із ухвалою місцевого суду від 01 вересня 2022 року Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

У свою чергу, ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, у якій просив суд апеляційної інстанції змінити мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції від 01 вересня 2022 року щодо накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права ОСОБА_1 у ФГ «Грушківецьке», та про обов`язковість висновків зазначеної ухвали для старшого державного виконавця Заводнюк І. М.

Постановою від 08 листопада 2022 року Вінницький апеляційний суд апеляційні скарги залишив без задоволення, а ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01 вересня 2022 року - без змін.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 листопада 2022 року.

Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, особа, яка подала касаційну скаргу, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 08 листопада 2022 року та в повному обсязі задовольнити вимоги ОСОБА_1 заявлені до апеляційного суду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти клопотання.

У ході виконавчого провадження державний виконавець відповідно до пункту 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Також у пункті 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У пункті 7 вказаного розділу зазначено, що постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа; за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд апеляційної інстанції дослідивши доводи ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку, що вони не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції не зобов`язав державного виконавця арештувати та звернути стягнення на корпоративні права боржника в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», а зобов`язав лише вирішити питання за клопотанням з прийняттям рішення, оформленого відповідно до закону.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо можливості накладення арешту на корпоративні права є безпідставними, оскільки на частку в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке» поширюється режим спільної сумісної власності.

Апеляційний суд правильно вказав, що досліджувати питання належності майна (частки в статутному капіталі фермерського господарства) на праві спільної сумісної власності подружжю є передчасним та в даному випадку має бути предметом дослідження державним виконавцем за результатами повторного розгляду поданого клопотання, а не суду.

Висновок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, щодо обов`язку державного виконавця додержання вимог Закону України «Про виконавче провадження» при повторному розгляді клопотання та врахування викладених в ухвалі висновків, на що наголошував у скарзі ОСОБА_1 , стосується процесуального документу, який повинен винести державний виконавець, вирішуючи клопотання стягувача по суті, однак, це не стосується самого порядку вирішення клопотання, а висновок суду про можливість накладення арешту на корпоративні права, що належать боржнику у статутному капіталі фермерського господарства, не є обов`язковим для державного виконавця, який буде повторно розглядати клопотання по суті, так як такий обов`язок не встановлений законом.

Крім того, суд апеляційної інстанції правильно звернув увагу на те, що клопотання державним виконавцем взагалі не було розглянуто, оскільки відповідь на нього надав начальник відділу примусового виконання ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо безпідставності застосування судом постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2021 року у справі № 340/2214/19 спростовуються висновком апеляційного суду, який правильно зазначив, що суд першої інстанції застосував цю постанову Верховного Суду для спростування позиції державної виконавчої служби щодо невизначеності на законодавчому рівні порядку та механізму накладення арешту на корпоративні права фермерського господарства, а також неврегульовані процедури звернення стягнення на корпоративні права члена фермерського господарства.

Таким чином, залишаючи ухвалу місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що місцевий суд не зобов`язав державного виконавця арештувати та звернути стягнення на корпоративні права ОСОБА_1 в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», а лише зобов`язав вирішити питання за клопотанням з прийняттям рішення відповідно до вимог закону.

Зі змісту касаційної скарги, судового рішення, що оскаржене,та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною першою та третьою статті 136, частиною першою статті 389, частиною другою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк Ірини Миколаївни.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська