Номер провадження 2/754/1944/22
11 травня 2022 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Таран Н.Г.
за участю секретаря Довгань Г.А.
розглянувши у засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -
У листопаді 2021 року Київський міський центр зайнятості (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 (надалі по тексту - Відповідач) на їх користь виплачену їй допомогу по безробіттю у розмірі 14 478,83 грн.
Свою позицію Позивач обгрунтовує тим, що до Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявами від 29.12.2020 про надання статусу безробітної та про призначення допомоги по безробіттю звернулася ОСОБА_1 . Відповідач у своїй заяві до Деснянської районної філії КМЦЗ від 29.12.2020 року просила надати їй статус безробітного та зазначила, що вона через відсутність роботи не має постійного прибутку; інших передбачених законодавством доходів, не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах не отримує та не є членом особистого селянського господарства, фермером або членом фермерського господарства. На підставі наказу Деснянської районної філії КМЦЗ від 31.12.2020 р. № НТ 201231 відповідачу був наданий статус безробітного з 30.12.2020 року та призначено допомогу по безробіттю. Відповідно до наказу Деснянської районної філії КМЦЗ від 14.05.2021 № НТ 210514 відповідачу скоротити виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, а саме: невідвідування безробітним без поважних причин центр зайнятості, в якому вона зареєстрована, у визначений і погоджений з нею день та час (з дня невідвідування) з 13.05.2021 по 27.05.2021. При здійсненні обміну даними про особу відповідача з Пенсійним фондом України, Деснянською районною філією КМЦЗ виявлено, що відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітної одночасно перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Ухвалою судді від 24.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду невідомі, у встановлений судом термін відповідач відзив на позовну заяву до суду не надала.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Так, судом встановлено, до Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявами від 29.12.2020 про надання статусу безробітної та про призначення допомоги по безробіттю звернулася ОСОБА_1 . Відповідач у своїй заяві до Деснянської районної філії КМЦЗ від 29.12.2020 року просила надати їй статус безробітного та зазначила, що вона через відсутність роботи не має постійного прибутку; інших передбачених законодавством доходів, не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах не отримує та не є членом особистого селянського господарства, фермером або членом фермерського господарства. На підставі наказу Деснянської районної філії КМЦЗ від 31.12.2020 р. № НТ 201231 відповідачу був наданий статус безробітного з 30.12.2020 року та призначено допомогу по безробіттю. Відповідно до наказу Деснянської районної філії КМЦЗ від 14.05.2021 № НТ 210514 відповідачу скоротити виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, а саме: невідвідування безробітним без поважних причин центр зайнятості, в якому вона зареєстрована, у визначений і погоджений з нею день та час (з дня невідвідування) з 13.05.2021 по 27.05.2021. При здійсненні обміну даними про особу відповідача з Пенсійним фондом України, Деснянською районною філією КМЦЗ виявлено, що відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітної одночасно перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
За період з 30.12.2020 року по 12.05.2021 року відповідачу була нарахована та виплачена допомога по безробіттю у розмірі 14 478,83 грн.
15.08.2021 року Відповідачу було направлено повідомлення № 262ю5-3800/21 про необхідність добровільно відшкодувати незаконно отримані кошти в розмірі 14 478,83 грн.
Проте, відповідач кошти в добровільному порядку не відшкодувала.
Так, згідно з п. 18 ч. 2 ст. 22 ЗУ Про зайнятість населення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.
Відповідно до п. п.2, 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно давати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ст. 7 Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" видами забезпечення є допомога безробіттю.
Відповідно до ст. 39 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" спори, що виникають із правовідносин за цим Законом вирішуються в судовому порядку.
Звертаючись до суду з позовом, Київський міський центр зайнятості просив стягнення виплаченої відповідачу допомоги по безробіттю, як безпідставно отриманої.
Відповідно до статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.
Відповідно до статті 43 Закону України Про зайнятість населення статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин другої, третьої статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття , яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України Про зайнятість населення безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.
При цьому призначення вказаної допомоги по безробіттю пов`язується саме із наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги, є реальне отримання доходу, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування.
Позивачем не надано суду доказів про отримання будь-якого доходу в період отримання допомоги як безробітна.
Отже, немає правових підстав для задоволення позову з огляду на вищевикладене.
Слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості залишити без задоволення.
Враховуючи вищевикладене та на підставі ЗЦ Про зайнятість населення , ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття , ст.ст. 16, 525, 611 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г.Таран