ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

17 листопада 2022 року

м. Валки

Справа № 953/12528/21

Провадження № 22-ц/818/796/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Гармаш К.В.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 02 липня 2021 року, постановлену суддею Лях М.Ю., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборони вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів (реєстрацією права власності та інших речових прав) щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , до закінчення розгляду справи по суті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог заявника, оскільки суд вжив захід забезпечення позову відмінний від заявленого позивачем.

Також, заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту наміру ОСОБА_2 продати спірну квартиру, та того факту, що саме ОСОБА_2 було розміщено оголошення в газеті щодо її продажу.

Крім того, виділені матеріали справи не містять доказів того, що спірна квартира на даний час належить ОСОБА_2 , оскільки згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна сформованої 16 червня 2021 року відомості за параметрами запиту (адреса спірної квартири) у вищезазначених реєстрах відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що судом постановлена ухвала з дотриманням балансу прав та законних інтересів сторін у справі з урахуванням принципу співмірності, а тому суд першої інстанції не виходив за межі його заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу вказаної вище квартири. Невжиття заходів забезпечення позову може у подальшому утруднити або зробити неможливим виконання у подальшому рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, при застосування заходу забезпечення позову судом дотримано баланс прав та законних інтересів сторін у справі.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №944/1748/20.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня

2022 року у справі № 522/1514/21.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №490/7508/20.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що він є сином та відповідно спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка до моменту смерті фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Померла зареєстрована за вказаною адресою з 01 вересня 1989 року. За його заявою 08 червня 2021 року П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №67787839. Вважає, що до спадкового майна належить квартира за вищевказаною адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлій матері на праві власності. Будь-які відомості щодо втрати (відчуження) титулу власника померлою протягом її життя йому не повідомлялися. Однак, під час отримання державним нотаріусом відомостей, необхідних для оформлення спадкового майна, було з`ясовано, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить його брату - ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого 11 квітня 1994 року Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою р. №1-3858. Звертає увагу суду, що відповідач у період з 1991 по 1995 роки взагалі не перебував на території України, у зв`язку з чим, не міг укласти Договір дарування, та станом на сьогодні взагалі постійно проживає на території Німеччини. Окрім того, оригінал Договору дарування від 11 квітня 1994 року відповідачем навіть на ознайомлення не надається, а з наданої ним копії вбачається, що підпис за Відповідача в якості обдарованого проставлений не ним особисто, оскільки є відмінним від підпису що проставлявся ним в інших документах.

На його думку, до розгляду справи по суті Відповідач може відчужити спірну квартиру третій особі, і тоді в разі задоволення позовних вимог, виконання рішення суду значно ускладниться або стане неможливим. Підставою вважати те, що квартира може бути продана третім особам є оголошення про її продаж, яке Відповідач розмістив в газеті.

З огляду на вищенаведене, з метою недопущення порушення своїх прав та законних інтересів, просив суд вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Факт належності вказаної квартири відповідачу підтверджується довідкою КП «ХМ БТІ» від 14 червня 2021 року.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, в якому просив суд визнати договір дарування, посвідчений 11 квітня 1994 року Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстраційним №1-3858, недійсним та скасувати державну реєстрацію речового права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1

Таким чином, предметом позову у даній справі є позовні вимоги немайнового характеру.

В разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому доводи позивача про те, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду є помилковими. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року по справі №755/5333/20.

Крім того, задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції самостійно обрав вид забезпечення позову, який не заявлявся заявником, що є порушенням положень ст.ст.149 та 151 ЦПК України із змісту яких вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються за заявою учасника справи, в якій, в т.ч. зазначається захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що заявник просив застосувати вид забезпечення позову саме шляхом заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно майнових прав відносно спірного нерухомого майна, не відповідають дійсності, та спростовуються змістом заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахування викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та залишити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову без задоволення.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 02 липня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2022 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова