Дата документу 16.05.2022 Справа № 554/5241/21
Провадження № 2-з/554/48/2022
У Х В А Л А

іменем України

16 травня 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Андрієнко Г. В., за участю секретаря судового засідання Звігольської О. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «ФК «Поліс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І. О., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Міністерство юстиції України, про визнання дій незаконними та договору недійсним, у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко Ірини Олександрівни незаконними; визнати недійсним договір від 30 листопада 2015 року про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», нотаріально посвідчений Тишко І. О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2219, в частині набуття ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» прав іпотеко держателя за договором наступної іпотеки № 22.45/10/07-ДІ від 21 грудня 2007 року.

08 лютого 2022 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 931,6 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), номер запису про право власності 16976306; заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (), державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступного нерухомого майна: нежитловим приміщенням із загальною площею 931,6 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), номер запису про право власності 16976306; заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (), державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям у будь-який спосіб відчужувати, передавати у використання (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження) нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 931,6 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), номер запису про право власності 16976306.

У заяві посилається на ті обставини, що в провадженні суду перебуває справа за позовом про визнання договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави частково недійсними і що вжиття заходів по забезпеченню цього позову є необхідним, оскільки їх невжиття вплине на можливість виконання рішення суду по даній справі, оскільки відповідачем ТОВ «ФК «Поліс» вчинялися та продовжують вчинятися дії, направлені на відчуження спірного майна, а відповідно, майно може зникнути тощо. Вважає, що відповідач ТОВ «ФК «Поліс» фізично може здійснити дії щодо відчуження майна третім особам. Ці припущення позивача ґрунтуються на подіях, що відбулися в період з жовтня 2016 року, а також певних дій з боку відповідача ТОВ «ФК «Поліс» щодо предмета іпотеки та реєстрації права власності на нього. Зокрема, вважає, що 25 жовтня 2016 року група людей в камуфляжах рейдерським захопленням та підпалом заволоділи будівлею по АДРЕСА_1 . Посилається на ряд кримінальних проваджень, ініційованих щодо можливих неправомірних дій, пов`язаних із вказаним майном. Крім того, в період з листопада 2015 року по листопад 2016 року відповідачами ТОВ «ФК «Поліс» та приватним нотаріусом Тишко І. О. було вчинено більше 260 реєстраційних дій на користь ТОВ «ФК «Поліс», у зв`язку з чим відповідач став власником нежитлових приміщень, квартир, земельних ділянок тощо. Також, на думку позивача, з метою подальшого відчуження об`єктів відповідачем було створено офшорну компанію ТОВ «Врітофлор Лімітед». Водночас, позивач ОСОБА_1 є представником недієздатного ОСОБА_2 , який є власником 2/5 частини будинку по АДРЕСА_1 . Разом із тим, у місцевій пресі розміщена об`ява про продаж вказаної будівлі, що дає підстави припускати, що ТОВ «ФК «Поліс» має намір згідно оскаржуваного договору переуступки прав іпотеки та недобросовісних реєстраторів повторно незаконно заволодіти будівлею. З урахуванням викладеного, існує наявність ризику відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, що призведе до неможливості поновлення порушених прав позивача по даній справі без нових звернень до суду. В той же час, арештом нерухомого майна, про який просить позивач, достатнього ефекту досягти неможливо. Тому необхідно заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які реєстраційні дії. Така тимчасова заборона сприятиме завданню судочинства ефективному відновленню охоронюваних законом прав особи, яка звернулася з позовом у межах одного судового провадження. На підставі викладеного, просить вжити заходи забезпечення позову і задовольнити подану заяву.

21 лютого 2022 року від представника ТОВ «ФК «Поліс» до суду надійшли письмові заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких останній із заявою не згоден та вважає, що зазначена заява не підлягає задоволенню. Посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 06 листопада 2019 року по справі № 757/36346/19-ц, у якій суд зазначив про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення певних дій, зокрема, спрямованих на реалізацію майна, чи підготовчі дії до реалізації. Натомість, позивач послався на оголошення в газеті про нібито продаж предмета іпотеки, однак зазначене ним твердження не відповідає дійсності, оскільки в газеті продається будівля площею 428 кв. м. по АДРЕСА_1 . В свою чергу, предмет іпотеки за оскаржуваним договором має такі характеристики: загальна площа 931,6 кв. м., адреса: АДРЕСА_1 . Отже, в друкованих ЗМІ виставлений на продаж об`єкт нерухомого майна, що відрізняється від предмету іпотеки. Відтак, заява про забезпечення позову ОСОБА_1 не містить жодних доказів, що ТОВ «ФК «Поліс» вчиняє дії, які можуть утруднити виконання судового рішення, у зв`язку з чим вона є необґрунтованою. Крім того, вимоги позову ОСОБА_1 та заяви про забезпечення позову, на думку відповідача, є неспівмірними, тоді як відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 грудня 2019 року по справі № 554/3572/19, заборона вчинення реєстраційних дій не зможе забезпечити позовні вимоги, оскільки останні будуть виконані в будь-якому випадку шляхом визнання недійсним договору відступлення права вимоги. Отже, такий захід забезпечення позову як заборона здійснювати реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не співмірний із предметом позову. Тому просить відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову (а. с. 177-178 т. 2).

09 травня 2022 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

16 травня 2022 року після заявлених суддями Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М. О. та Тімошенко Н. В. самовідводів згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про забезпечення позову передано до провадження судді Андрієнко Г. В.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, вивчивши подану заяву, наведені в ній обставини та обґрунтування, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 статті 150).

Відповідно до п. п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом із тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд не вбачає обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову за поданою заявою з огляду на таке.

Заявник в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та можливих ризиків відчуження майна посилається, зокрема, на інформацію із друкованого засобу масової інформації газети оголошень «Жовта газета» № 9-10/2639-2640 від 31 січня 2022 року, в якій розміщене оголошення щодо продажу об`єкта будівлі 428 кв. м. у центрі АДРЕСА_1 (а. с. 169).

Однак, ці доводи суд вважає невмотивованими та недостатніми, оскільки у вказаній роздруківці газети йдеться про будівлю площею 428 кв. м. по АДРЕСА_1 , тоді як позивач просить вжити заходи забезпечення позову щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за іншою адресою: АДРЕСА_1 та загальною площею 931,6 кв.м. Інших фактів на підтвердження цих обставин заявник у своїй заяві не наводить.

Натомість, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту у вигляді арешту згаданого об`єкта нерухомості, а також заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій та відчуження цього майна.

Однак ним не доведено та не надано належних і допустимих доказів, що існує реальна загроза, що у разі невжиття заходів забезпечення позову за запропонованими способами може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Заява не містить належного обґрунтування необхідності застосування визначених у ній заходів забезпечення позову, натомість, у заяві зазначено лише про наявність спору щодо договору від 30 листопада 2015 року про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», та викладені обставини щодо можливих неправомірних дій та реєстрації в ЄРДР різних кримінальних проваджень, ініційованих в тому числі, стороною заявника, який вважав права порушеними.

Проте вказані доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог у цій справі не обґрунтовані, як того вимагає норма статті 149 ЦПК України.

Унаслідок цього не доведено співмірність заявлених позивачем вимог із обраним способом забезпечення позову, зокрема, у виді арешту нерухомого майна нежитлових приміщень загальною площею 931,6 кв. м. по АДРЕСА_1 , а також наявність зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, про які просить заявник, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Зрештою, подана заява не містить підтвердження зазначених у ній ризиків щодо відчуження спірного майна, оскільки належних і допустимих доказів реальності намірів відповідача відчужити нерухоме майно суду не надано.

Суд враховує, що предметом позову в даній справі є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 30 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І. О., зареєстрованого в реєстрі за № 2219. Згідно з цим договором передано право вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, відповідно до якого ТОВ «ФК «Поліс» набуло право іпотеко держателя за договором наступної іпотеки № 22.45/10/07-ДІ від 21 грудня 2007 року.

При цьому, варто звернути увагу на те, що рішення суду про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги не підлягає примусовому виконанню.

Отже, такий захід забезпечення позову як заборона здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно неспівмірний з предметом позову, яким є визнання недійсним договору відступлення прав вимоги.

Також суд бере до уваги той факт, що оспорюваний договір вчинений ще в листопаді 2015 року, а сам позов знаходиться в провадженні суду з червня 2021 року і за цей час відсутні об`єктивні дані про те, що відповідач вчинив дії, які направлені на відчуження вказаного об`єкта нерухомості.

Крім того, заявником не обґрунтовано необхідності накладення арешту на об`єкт нерухомого майна в цілому, тоді як за змістом заяви вказує, що позивач є представником недієздатного ОСОБА_2 , який є власником 2/5 частини цього будинку.

Наведені обставини у сукупності доводять необґрунтованість заяви про забезпечення позову та вказують на відсутність достатніх правових підстав для накладення арешту на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, бере до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним і суд не має права забороняти власнику користуватися належним йому майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з наведених вимог законодавства та з`ясованих судом обставин, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, враховуючи що заявником не доведено реальної загрози відчуження майна, щодо якого просить вжити заходи забезпечення, а також інших обставин, на які посилається, суд вважає наведені у заяві ОСОБА_1 доводи такими, що не дають достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Отже, подана заява ґрунтується тільки на припущеннях, а ініційований стороною позивача вид забезпечення позову суперечить меті їх застосування.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про забезпечення позову у запропонований спосіб, та відмовляє у задоволенні цієї заяви в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260, 261, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційн у скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. В. Андрієнко