Справа № 184/2504/21
Номер провадження 2/184/100/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судових засідань Попівніч Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Дворецької К.М., Балуби О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», Первинної організації профспілки металургів та гірників Покровського ГЗК «про стягнення заробітної плати»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить зобов`язати АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» виплатити йому передбачену пунктом 6.11. колективного договору одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат; стягнути солідарно з відповідачів на його користь завдану моральну шкоду в розмірі однієї середньомісячної зарплати позивача; компенсувати йому за рахунок відповідачів судові витрати, посилаючись на наступні обставини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він працював електрослюсарем Центральної енерголабораторії АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». Безперервний стаж його роботи на підприємстві 35 років. 13.09.2021 року він звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, але при звільненні роботодавець не виконав свої зобов`язання, зазначені у п. 6.11. колдоговору, а саме не виплатив йому при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних зарплат, посилаючись на те, що він не є членом профспілки. Вважає, що ця причина відмови є надуманою, оскільки п. 6.11 колдоговору не містить такої вимоги до пенсіонера. Він двічі звертався до голови правління АТ «Покровський ГЗК», але отримав відповіді від директора з управління персоналом О.В.Черьомушкіна. Він змушений був після роботи ходити до профкому, до директора з управлінням персоналом, просити вчитатися в п. 6.11, але намарно. Зрештою, він перенервував і ще перед самим виходом на пенсію захворів, з 27 серпня по 06 вересня 2021 року лікувався в кардіології. А коли вилікувався, то виявив, що одноразову допомогу йому все-таки не виплатили. Це тільки додало йому моральних страждань, а саме призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль для організації життя. Моральні страждання оцінює в розмір однієї середньомісячної заробітної плати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити, надали відповідь на відзиви відповідачів.

В судовому засіданні представник відповідача Дворецька К.М. заперечувала проти позову позивача, надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти позову позивача, надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частина 2 ст. 13 ЦК України передбачає межі здійснення цивільних прав передбачено при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися віддій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Але такий спосіб захисту як визнання дій неправомірними законом не передбачено. Не передбачено такий спосіб захисту і укладеним договором.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що при його звільненні з посади електрослюсаря Центральної енерголабораторії АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» роботодавець не виконав свої зобов`язання, зазначені у п. 6.11. колдоговору, а саме не виплатив йому при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних зарплат.

З доводами позивача, викладені в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитися не може виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 посилається на п. 6.11 колдоговору, в якому відсутня вимога до пенсіонера бути членом профспілки для отримання одноразової допомоги при виході на пенсію. Але позивачем не враховано те, що колдоговір укладено між Правлінням ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» і трудовим колективом ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК», інтереси якого представляє профспілковий комітет ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» (28.04.2018 року перейменовано в АТ «Покровський ГЗК»). Так як позивач ОСОБА_1 не був членом профспілки, тому пункти колдоговору не відносяться до професійної діяльності ОСОБА_1 .

Позивач в позовній заяві просить виплатити передбачену п.6.11. колективного договору одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат та стягнути моральну шкоду - в розмірі однієї середньомісячної зарплати позивача. Однак позивач законного та обґрунтованого права на отримання вказаної допомогу не має.

Відповідно до ст.ст.56, 62 Конституції України і чинного законодавства особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Визначення моральної шкоди міститься у ст.23 ЦК України, яка зазначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від:

1) характеру правопорушення;

2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації;

3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування;

4) інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно абзацу 2 пункту 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:

-наявність такої шкоди;

-протиправність діяння її заподіювача;

-наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача;

-вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення трьох середньомісячних зарплат та моральної шкоди не мають правових підстав для задоволення.

Суд звертає увагу і на наступні обставини, встановлені в судовому засіданні та підтверджені належними та допустимими доказами, наданими відповідачами.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та п.1.12 Статуту профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України первинна організація профспілки металургів та гірників Покровського ГЗК створена з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

19 квітня 2016 року президія профспілкового комітету ПО ПМГУ (на той час) Орджонікідзевського ГЗК одноголосно постановила на підставі п.п.2.18.1 та 2.19.1. Статуту ПМГУ зняти з обліку та вважати вибувшим із членів ПМГУ за власним бажанням ОСОБА_1 згідно з наданою заявою від 12.04.2016 року. ОСОБА_1 свідомо, добровільно відмовився як від своїх обов`язків члена ПМГУ так і пільг, передбачених колективним договором, котрі свого часу виборювала профспілкова організація для членів профспілки. А тому, коли ОСОБА_1 завершив свою роботу по здійсненню «правової допомоги та моральної підтримки керівникам новоствореної Незалежної профспілки», 17 липня 2020 року профспілковий комітет ПО ПМГУ Покровського ГЗК, керуючись п.2.3. Статуту ПМГУ, своєю постановою одноголосно відмовив йому в прийомі в члени ПМГУ, про що він просив у своїй заяві від 26 травня 2020 року.

Саме тому, що первинна організація профспілки Покровського ГЗК здійснює захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки, з членів якої ОСОБА_1 вийшов за своїм власним бажанням, голова цехового комітету Центральної енерголабораторії відмовив останньому у підпису в поданні про виплату одноразової допомоги. На практиці вказане подання вчиняється саме керівником структурного підрозділу підприємства, де і працює робітник та отримує заробітну платню та де виплачується спірна одноразова допомога. Голова ж цехового комітету відповідного структурного підрозділу ставить свій підпис в поданні тільки, якщо робітник є членом профспілки ПМГУ, керуючись при цьому Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Тому дії голови цехового комітету у даному випадку не порушують вимоги ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», оскільки вони є обов`язковими для роботодавця.

Щодо привітання ОСОБА_1 вітальним листом від 11 грудня 2019 року з 60-річчям за підписом голови профкому ОСОБА_4 , то бланки вітальних листів замовляються в ФОП ОСОБА_5 профкомітетом заздалегідь. На початку кожного місяця за наявності ювілярів голова окремого цехового комітету звертається до редакції із загальним списком цих працівників. Редакція вносить відповідні прізвища в заготовлені заздалегідь бланки. Підпис голови профкому ОСОБА_4 внесено до бланку також заздалегідь, тобто, до внесення прізвищ ювілярів. На вітальному листу ОСОБА_1 живий підпис ОСОБА_4 відсутній. Голова цехового комітету ОСОБА_6 привітав ОСОБА_1 з ювілеєм за власною ініціативою.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі однієї середньомісячної зарплати (солідарно) на користь позивача, встановлено, що позивач звільнився з підприємства АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» 13 вересня 2021 року. Лікувався в кардіології ОСОБА_1 з 27 серпня по 06 вересня 2021 року, тобто, до звільнення. Позивач в профспілковий комітет звертався тільки з приводу повторного вступу до профспілки, в чому йому було відмовлено. З приводу підписання подання про виплату одноразової допомоги ОСОБА_1 в профспілковий комітет не звертався та «після роботи по декілька раз» не приходив до профкому, як пише позивач у позовній заяві. Про те, що профспілкою йому буде відмовлено в підпису в поданні, ОСОБА_1 знав заздалегідь, ще з 2020 року, коли профспілковий комітет йому відмовив у повторному прийомі до профспілки.

Тому на думку суду первинна організація профспілки Покровського ГЗК не завдавала моральних страждань позивачу, відмовляючи в підпису в поданні про виплату одноразової допомоги, керуючись при цьому в своїй громадській роботі виключно Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та Статутом Профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, судом не встановлено з боку відповідачів АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», Первинної організації профспілки металургів та гірників Покровського ГЗК порушень діючого законодавства, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір із відповідача стягненню не підлягає, а всі судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 28, 76-82, 89, 133, 141, 247, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», Первинної організації профспілки металургів та гірників Покровського ГЗК «про стягнення заробітної плати».

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш