Справа №438/885/22
Провадження №2-о/438/37/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2022 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючої судді Хемич О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Валькович Г.К.,

заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі цивільну справу у порядку окремого позовного провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Бориславський відділ Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року мотивуючи заяву тим, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бориславі Львівської обл. та з народження проживав разом із своїми батьками за адресою: АДРЕСА_1 . Мав паспорт громадянина СРСР, який було видано 13 лютого 1980 року, відділом внутрішніх справ Бориславського міського виконавчого комітету Львівської обл. Паспорт громадянина України не отримав через різного роду обставин, які склалися в його житті. Відповідно з наведених підстав він наразі не може отримати в органах податкової служби реєстраційний номер облікової картки платника податків, що перешкоджає йому оформити пенсію та отримати спадщину після смерті своєї матері. Просив заяву задовольнити, та встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Ухвалою судді від 27 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку окремого провадження з призначенням судового засідання.

17 жовтня 2022 року від представника заінтересованої особи в суд надійшли письмові пояснення, в яких представник заперечував проти задоволення зави ОСОБА_1 , з огляду на те, що до заяви ОСОБА_1 подано копію паспорта громадянина СРСР, який було видано 13 лютого 1980 року відділом внутрішніх справ Бориславського міського виконавчого комітету Львівської обл, в якому проставлений штамп про виписку заявника від 30 квітня 1991 року, доказів того, що ОСОБА_1 постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року до заяви не долучено.

Заявник в судове засідання з`явився, просив заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання з`явився, при вирішенні заявлених вимог ОСОБА_1 покладалась на думку суду.

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_3 , який повідомив, що з ОСОБА_1 спілкуються вже дуже давно, заявник проживає постійно в м. Бориславі, на період визнання незалежності України ОСОБА_1 також проживав на території України, за межі України не виїжджав.

В якості свідка була допитана ОСОБА_4 , яка вказала, що є сусідкою з ОСОБА_1 , знає його з дитинства. ОСОБА_1 постійно проживає в м. Бориславі та проживав на момент проголошення незалежності України.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідків, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бориславі Дрогобицької обл., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданим, Бориславським міським бюро РАЦС Дрогобицької обл., 23 червня 1958 року актовий запис - №32 (а.с.5).

Його матір ОСОБА_5 по національності - українка, батько ОСОБА_6 по національності - українець, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 виданим, Бориславським міським бюро РАЦС Дрогобицької обл., 23 червня 1958 року, актовий запис - №32 (а.с.5).

Як вбачається із довідки №953/17-59 від 25 травня 2022 року виданої начальником відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської області Раєвою Я. видана ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бориславі, про те, що він проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з 01 травня 1991 року по теперішній час.

Як стверджує заявник його мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до копії заповіту від 04 жовтня 2012 року, посвідченого приватний нотаріусом Хоронжак О.Р., ОСОБА_5 заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося своєму сину ОСОБА_1 (а.с.13).

13 лютого 1980 року на ім`я ОСОБА_1 видано паспорт громадянина СРСР, серії НОМЕР_2 , відділом внутрішніх справ Бориславського міського виконавчого комітету Львівської області (а.с.7-9).

Згідно із копією трудової книжки серії НОМЕР_3 , заведеної 20 травня 1980 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що 15.05.1980 заявник був прийняти на роботу в Бориславську меблеву фабрику, 24.06.1980 був звільнений за власним бажанням. 27.01.1982 був прийнятий на роботу в Бориславський фарфоровий завод, звільнений 08.02.1989. У період з 28.11.1996 по 11.01.1997 працював у ДМ «Житлобуд 1» АТ «Славутич». З 03.09.1997 працював в ВАТ «Прип`ять», звільнений 25.12.1997 (а.с.15-17).

З 10 січня 1997 року по 10 липня 1997 року ОСОБА_1 відбував покарання в установі відбування покарання АДРЕСА_2 за вироком суду м. Борислава від 13 січня 1997 року, що підтверджується копією довідки №000171 від 10 липня 1997 року, виданою установою відбування покарання №315/50 (а.с.18).

Як стверджує заявник, він не має паспорта громадяни України, у зв`язку з цим, він не може звернутися до органів податкової служби для отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків, що не дає можливості отримати спадщину після смерті його матері та оформити пенсію, тому він змушений був звернутися до суду для підтвердження факту його постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно з частиною першою статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Відповідно дочастин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, гід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно - проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

Відповідно до пункту третього частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно зявнику для отримання паспорта громадянина України, реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявник на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) дійсно постійно проживав на території України, а саме в м. Бориславі Львівської області, а тому наявні підстави для задоволення заяви в порядку, передбаченому ст. ст. 315-319 ЦПК України.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не можу довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року, справа № 653/1308/18).

Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст. ст.13, 81, 89, 263-265, 293, 294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Бориславський відділ Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.

Встановити фак постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1

заінтересована особа Бориславський відділ Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області: місце знаходження: вул. В. Великого, 28, м. Борислав, Львівської області .

Повний текст рішення виготовлено 10.11.2022.

Суддя О.Б. Хемич