ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5420/22 Справа № 201/6570/21 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коптілова Юрія Володимировича на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Флексіс про захист прав споживача, визнання дій незаконними, визнання недійсними кредитного договору, договору про заставу транспортного засобу, договору про відступлення права вимоги за договором застави, договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, припинення і зняття обтяження, стягнення судових витрат,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ ФК Флексіс про захист прав споживача, визнання дій незаконними, визнання недійсними кредитного договору, договору про заставу транспортного засобу, договору про відступлення права вимоги за договором застави, договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, припинення і зняття обтяження, стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить автомобіль легковий, марки Renault Duster легковий універсал-В, 2013 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль було придбано за договором купівлі-продажу транспортного засобу в кредит від 17 квітня 2013 року № ДГ-0000115, укладеного з ТОВ Авто Вибір. З метою отримання коштів для придбання автомобіля нею 22 квітня 2013 року було укладено оспорюваний правочин - кредитний договір від 22 квітня 2013 року з АТ БМ Банк, сума кредиту 125000 грн., кінцевий строк погашення 21 квітня 2020 року. З метою забезпечення кредитного договору 22 квітня 2013 року з АТ БМ Банк також було украденого договір застави транспортного засобу №24/81/220413. Починаючи з моменту укладення кредитного договору, позивачем щомісячно вносились кошти через відділення інших банків. Наприкінці 2020 року позивач намагалась зв`язатись з представниками АТ БМ Банк з метою отримання довідки про повне погашення кредиту та зняття заборони, що міститься в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За всіма відомими їй адресами відділення вказаного банку були відсутні, також вона не змогла зв`язатись за телефонами, їй відомими. При зверненні до адвоката в червні 2021 року було з`ясовано, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ТОВ БМ Банк, ідентифікаційний код юридичної особи 33881201, було зареєстровано в реєстрі, номер запису 0008765 06 грудня 2005 року; 20 серпня 2008 року, запис № 6024518, проведено Державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації; АТ БМ-2018, ідентифікаційний код юридичної особи 33881201, дата державної реєстрації 20 серпня 2008 року, номер запису 0031021; АТ БМ-2018, ідентифікаційний код юридичної особи 33881201, дата державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації 23 березня 2021 року, номер запису 031031021. АТ БМ-2018, яке зареєстроване 20 серпня 2008 року, має види діяльності: 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 69.10 Діяльність у сфері права. Позивач зазначала, що з жодною з юридичних осіб, відомості про яких внесено в ЄДРПОУ (ТОВ БМ Банк, АТ БМ-2018) договори (кредитний, застави тощо) не укладались. Після отримання витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №13663034 від 10 червня 2021 року позивачем було з`ясовано, що обтяжувачем автомобіля є відповідач, ТОВ ФК Флексіс, код 43000243. З метою отримання таких доказів, на адресу відповідача була направлено адвокатський запит з проханням надати копії: договору про відступлення права вимоги за договорами застави, серія та номер 3462, виданий 13 грудня 2019 року, видавник Мурська Н.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, з всіма додатками та/чи доповненнями; договору, відповідно до якого ТОВ ФК Флексіс набуло право вимоги за кредитним договором №24/81/220413 від 22 квітня 2013 року, що укладений між ОСОБА_1 та АТ БМ Банк, з всіма додатками та/чи доповненнями. У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа №201/1352/15-ц, позивач: АТ БМ Банк, відповідач: ОСОБА_1 , про стягнення боргу. 22 травня 2015 року було ухвалено заочне рішення суду, яким стягнуто на користь АТ БМ Банк у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №24/81/220413 від 22 квітня 2013 року 146309 грн. 43 коп., яка складається з строкової суми заборгованості по кредиту 107015 грн. 74 коп., простроченої суми заборгованості по тілу кредиту 15598 грн. 17 коп., строкової заборгованості по процентам 517 грн. 90 коп., простроченої суми заборгованості по процентам 18686 грн. 61 коп., пені подвійна облікова ставка НБУ 4491 грн. 01 коп. Таким чином, на думку позивача, кредитодавцем 03 лютого 2015 було змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, на думку позивача, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. Таким чином, договір, відповідно до якого TOB ФК Флексіс набуло право вимоги за кредитним договором № 24/81/220413 від 22 квітня 2013 року, укладений поза межами строку основного договору (тобто після 03 лютого 2015 року), та укладений на суму, що перевищує суму, що стягнута рішенням суду. Крім того, наявність заочного судового рішення, яке набрало законної сили та яким вже стягнуто з заборгованість на користь банку за вказаним вище кредитним договором, достеменно свідчить на думку позивача про те, що відповідач в даному випадку намагається застосувати подвійне стягнення відносно позивача за порушення одного й того ж самого цивільного зобов`язання. Позивач вважає, що заборгованості в неї перед цим товариством не має. На звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного та укладання договору, боргу, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим її права. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір від 22 квітня 2013 року №24/81/220413, що укладений між АТ БМ Банк та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір від 22 квітня 2013 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ БМ Банк застави транспортного засобу № 24/81/ НОМЕР_2 ; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договорами застави, серія та номер 3462, виданий 13 грудня 2019 року, видавник Мурська Н.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, визнати недійсним договір, відповідно до якого TOB ФК Флексіс набуло право вимоги за кредитним договором № 24/81/220413 від 22 квітня 2013 року, що укладений між ОСОБА_1 та АТ БМ Банк, припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за договором застави, серія та номер 497, виданий 22 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Проскудіною Л.Д. та договором про відступлення права вимоги за договорами застави, серія та номер 3462, виданий 13 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., реєстраційний номер 13663034; зареєструвати припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за договором застави, серія та номер 497, виданий 22 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Проскудіною Л.Д. та договором про відступлення права вимоги за договорами застави, серія та номер 3462, виданий 13 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., реєстраційний номер 13663034; стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 5448 грн. з ТОВ ФК Флексіс на користь позивача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2022 року відмовлено у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ ФК Флексіс про захист прав споживача, визнання дій незаконними, визнання недійсними кредитного договору, договору про заставу транспортного засобу, договору про відступлення права вимоги за договором застави, договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, припинення і зняття обтяження, стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коптілов Ю.В. просить рішення суду від 07 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ ФК Флексіс просить апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коптілова Ю.В. залишити без задоволення, рішення суду від 07 червня 2022 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 статті 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У п. 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснено, відповідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 210, 640 ЦК (435-15) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору: не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. (...) Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК (435-15)(набуття, збереження майна без достатньої правої підстави)

Встановлено, ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль легковий, марки Renault Duster легковий універсал-В, сірого кольору, 2013 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_1 (а.с.15).

Вказаний автомобіль було придбано позивачем за Договором купівлі-продажу транспортного засобу в кредит від 17 квітня 2013 року № ДГ-0000115, укладеного з ТОВ Авто Вибір, код ЄДРОПУ 35533814 (а.с.30, 31).

З метою отримання коштів для придбання автомобіля позивачем ОСОБА_1 22 квітня 2013 року було укладено кредитний договір від 22 квітня 2013 року з АТ БМ Банк, , сума кредиту 125 000 грн., кінцевий строк погашення 21 квітня 2020 року (а.с.17, 18, 19-23).

У забезпечення умов кредитного договору, 22 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ БМ Банк було украденого договір застави транспортного засобу №24/81/220413, предметом якого є вказаний автомобіль (а.с.27-29).

Позивач зазначала, що починаючи з моменту укладення кредитного договору нею щомісячно вносились кошти на погашення кредиту через відділення інших банків. Позивач вказувала, наприкінці 2020 року намагалась зв`язатись з представниками АТ БМ Банк з метою отримання довідки про повне погашення кредиту та зняття заборони, що міститься в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За всіма відомими їй адресами відділення вказаного банку були відсутні, також вона не змогла зв`язатись за телефонами, їй відомими. При зверненні до адвоката в червні 2021 року було з`ясовано, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ТОВ БМ Банк, ідентифікаційний код юридичної особи 33881201, було зареєстровано в реєстрі, номер запису 0008765 06 грудня 2005 року; 20 серпня 2008 року, запис № 6024518, проведено Державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації; АТ БМ-2018, ідентифікаційний код юридичної особи 33881201, дата державної реєстрації 20 серпня 2008 року, номер запису 0031021; АТ БМ-2018, ідентифікаційний код юридичної особи 33881201, дата державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації 23 березня 2021 року, номер запису 031031021. АТ БМ-2018, яке зареєстроване 20 серпня 2008 року, має види діяльності: 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 69.10 Діяльність у сфері права (а.с.37-50, 55, 56).

Позивач зазначала також, що нею з жодною з юридичних осіб, відомості про яких внесено в ЄДРПОУ (ТОВ БМ Банк, АТ БМ-2018) договори (кредитний, застави тощо) не укладались. Також відсутня інформація про будь-яку з перелічених юридичних осіб (АТ БМ Банк, ТОВ БМ Банк, ПАТ БМ Банк, АТ БМ-2018) на сайті Національного Банку України в розділі «Пошук банків, в т.ч. ліквідованих: https: / /bank.gov.ua/ua/supervision/about.

Слід зазначити, між позивачем та АТ БМ Банк було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого банк надав позивачу у тимчасове цільове використання кошти.

За умовами даного договору кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у вказаному розмірі, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом щоденно та інші обов`язкові платежі з кінцевим терміном погашення в строк дії.

Під час укладення кредитного договору було досягнуто згоди по всіма істотними умовам договору, про що свідчить власноручний підпис позивача.

Відповідно до кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на споживчі цілі зі сплатою обумовлених відсотків і комісії.

Спірний кредитний договір мав типову форму, однакову для всіх споживачів, що укладали договори з вказаним банком.

Також у договорі кредиту зазначено, що до укладення цього договору позичальник отримав від позикодавця інформацію, що визначена частині другій статті 12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, та в частині 2 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів; позичальник повідомлений про свої права згідно частини шостої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів позичальник повідомлений про свої права згідно статті 8 Закону України Про захист персональних даних; інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Також всі домовленості, що були досягнуті під час укладання оспорюваного договору кредиту, містяться у самому тексті договору позики, який був підписаний позивачем після ознайомлення з ним.

Кредитодавець надав позивачу вичерпну інформацію, необхідну для укладання кредитного договору щодо фінансової послуги, що є предметом договору, відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг від 12 липня 2001 року інформація, що була надана позивачу, забезпечила правильне розуміння ним суті фінансової послуги, що має надаватись, без нав`язування її придбання позикодавцем.

Також позивач підписанням договору підтвердила, що АТ БМ Банк надало позичальнику інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій позикодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладання відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Отже, позивачу було надано в повному обсязі інформацію, передбачену ст. 12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, підтвердженням чого є факт підписання позивачем договору позики.

Спірний кредитний договір було підписано позивачем добровільно, з повним усвідомленням його умов, в тому числі процентів за користування кредитними коштами та наслідками за порушення зобов`язань, що встановлені цим договором.

Згідно цих документів підтверджено факт надання позивачу повної інформації про умови кредитування в банку, а саме: мету, для якої кредит може бути використаний; форми його забезпечення; наявні форми кредиту з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі обов`язками позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку може бути наданий кредит; орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуги за оформлення договору (перелік розрахунків, пов`язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, насамперед таких, як адміністративні розрахунки, розрахунки на страхування, юридичне оформлення та т.п.); строк, на який кредит може бути виданий; варіанти повернення кредиту, в тому числі кількість платежів, їх частоту та об`єми; можливість дострокового погашення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка являється необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим оплати відсотків та про державних субсидіях, на які позичальник має право, та дані про те, від кого позичальник може отримати більш детальну інформацію; переваги та недоліки схем кредитування, які надаються.

У кредитному договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та багато іншого.

Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх із положеннями договору, позивач отримала повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір.

Отже, маючи можливість обрати інші умови кредитування, можливо у іншій кредитній установі, позивач без спонукання з боку третіх осіб, самостійно вирішила укласти цей договір з банком.

Таким чином, правові підстави визнання вказаного спірного кредитного договору недійсним та/або нікчемним відсутні, оскільки сторони договору були наділені необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним направлене на настання наслідків, передбачених спірними договорами кредиту і застави, позики, укладених відповідно до норм чинного законодавства.

Щодо позовних вимог позивача про визнання недійсним договору від 22 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ БМ Банк застави транспортного засобу № 24/81/220413 слід зазначити.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 травня 2015 року у справі № 201/1352/15-ц за позовом ПАТ БМ Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позов ПАТ БМ Банк задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ БМ Банк у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №24/81/220413 від 22 квітня 2013 року 146309 грн. 43 коп., яка складається з строкової суми заборгованості по кредиту 107015 грн. 74 коп., простроченої суми заборгованості по тілу кредиту 15598 грн. 17 коп., строкової заборгованості по процентам 517 грн. 90 коп., простроченої суми заборгованості по процентам 18686 грн. 61 коп., пені подвійна облікова ставка НБУ 4491 грн. 01 коп. Вказане рішення суду набрало заклонної сили (а.с.59, 60).

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (ст. 20 Закону України Про заставу).

Відповідно до ст. 28 Закону України Про заставу застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави: в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц.

Отже, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 травня 2015 року з позивача ОСОБА_1 стягнута заборгованість за кредитним договором.

Слід зазначити, кредитний договір розірвано або припинено не було.

Таким чином, підстави для визнання недійсним договору застави транспортного засобу № 24/81/220413, укладеного між ОСОБА_1 та АТ БМ Банк від 22 квітня 2013 року, відсутні.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договорами застави, серія та номер 3462, виданий 13 грудня 2019 року, видавник Мурська Н.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, та договором, відповідно до якого TOB ФК Флексіс набуло право вимоги за кредитним договором № 24/81/220413 від 22 квітня 2013 року, що укладений між ОСОБА_1 та АТ БМ Банк, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зі змісту зазначеної норми можна зробити висновок про те, що правом оспорювати правочин законодавець наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи».

Цивільне законодавство не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі №520/10060/16-ц (провадження № 61-5085сво18) викладений правовий висновок, згідно з яким, визнаючи недійсним договір, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначені договори.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16).

Відповідно до наведених правових висновків особа, яка не є стороною договору, має право на його оспорювання лише у разі, якщо такий договір стосується прав та/або інтересів цієї особи.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Виходячи з наведеного, право, що не порушено, не підлягає захистові.

09 листопада 2018 року АТ «БМ Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ БМ Банк було перейменовано на АТ БМ-2018 у зв`язку із припиненням банківської діяльності АТ БМ Банк без припинення юридичної особи (а.с.61).

13 грудня 2019 року між АТ БМ-2018 та ТОВ ФК Флексіс було укладено договір №13/12/2019 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 24/81/220413 від 22 квітня 2013 року, укладеним з ПАТ БМ Банк (а.с.188-190).

13 грудня 2019 року між АТ БМ-2018 та ТОВ ФК Флексіс було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами застави, серія та номер 3462, виданий, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марська Н.В.(а.с.184-187).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2020 року замінено первісного позивача (стягувача) ПАТ БМ Банк () за виконавчими листами, виданим на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 квітня 2013 року у цивільній справі №201/1352/15-ц за позовом ПАТ БМ Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на правонаступника ТОВ ФК Флексіс (, 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 16в, офіс 2) (а.с.61, 62).

Слід зазначити, ОСОБА_1 не є стороною у оскаржуваних нею договорах про відступлення права вимоги за кредитним договором та відступлення права вимоги за договором застави.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договору про відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором та відступлення права вимоги за договором застави.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за договором застави, серія та номер 497, виданий 22 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Проскудіною Л.Д. та договором про відступлення права вимоги за договорами застави, серія та номер 3462, виданий 13 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., реєстраційний номер 13663034, а також зареєструвати припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за договором застави, серія та номер 497, виданий 22 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Проскудіною Л.Д. та договором про відступлення права вимоги за договорами застави, серія та номер 3462, виданий 13 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., реєстраційний номер 13663034 є безпідставними і такими, що не підлягають задволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про визнання вказаних договорів недійсними, у задоволенні яких ОСОБА_1 відмовлено.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ ФК Флексіс про захист прав споживача, визнання дій незаконними, визнання недійсними кредитного договору, договору про заставу транспортного засобу, договору про відступлення права вимоги за договором застави, договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, припинення і зняття обтяження у звязку з недоведеністю.

Посилання в апеляційній скарзі на доведеність позовних вимог позивача є необгрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коптілова Юрія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова