Справа № 278/3902/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вище вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , якій належало право на земельну частку (пай) площею 2,60 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Двірець» на підставі сертифікату серії ЖТ № 0334660 від 15.05.2001 року, виданого на підставі рішення Житомирської райдержадміністрації від 02.03.2001 року № 44, зареєстрованого 05.06.2001 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_1.

Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Андруса А. В. від 08.11.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що сертифікат серії ЖТ № 0334660 від 15.05.2001 року на право на земельну частку (пай) площею 2,60 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Двірець» видано після смерті ОСОБА_2 , у момент коли її цивільна правоздатність вже припинилась, відповідно вказана земельна ділянка не може входити до складу спадщини, а тому визнання права власності в порядку спадкування повинно вирішуватись в судовому порядку.

Зазначене стало підставою для звернення до суду з метою захисту своїх прав.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що належним письмовим доказом на підтвердження обставин того, що померлою набуто права на земельну частку (пай) із земель колективної власності агрофірми «Двірець» в законний спосіб є факт перебування померлої у списках членів даного КСП на час передачі земель у колективну власність, який у матеріалах справи відсутній; разом з тим, представник відповідача вважає, що дана позовна заява подана з пропуском строку позовної давності.

На підставі зазначеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 41-43).

У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутності заявника та його представника за наявними у справі матеріалами та доказами (а.с. 109).

Представником відповідача також подано клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи (а.с. 106).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач є донькою ОСОБА_2 (а.с. 10, 11), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33).

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0334660 ОСОБА_2 15.05.2001 року отримала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Двірець», розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 12).

Згідно довідки виконкому Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 1469 від 22.08.2016 року (а.с. 16) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з нею на день смерті та протягом шести місяців після смерті були зареєстровані і проживали сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які також померли (а.с. 13-15).

З довідки виконкому Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 1468 від 22.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 вступила у фактичне володіння спадковим майном шляхом спільного проживання і ведення спільного господарства з дня смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; крім неї більше ніхто не вступив у володіння спадковим майном (а.с. 32).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2016 року приватним нотаріусом Андрусом А. В. (а.с. 6-7) відмовлено ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності агрофірми «Двірець», розміром 2,60 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки на місцевості, у зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності агрофірми «Двірець», розміром 2,60 в умовних кадастрових гектарах, виданий Житомирською районною державною адміністрацією після смерті спадкодавця.

Листом приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу від 232/01-16 від 21.07.2021 року, роз`яснено право ОСОБА_1 звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності на вище вказану земельну частку (пай).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Предметом спору у справі, що переглядається, є визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

У випадку, якщо особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не зверталася до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку чи до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, вважається, що за життя така особа не реалізувала свого права на земельну частку.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР.

Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (частина перша статті 529ЦК УРСР).

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

З досліджених матеріалів справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя не набула свого права на земельну частку (пай).

Згідно статті 9 ЦК Української РСР 1963 року, здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР.

Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

Успадковане може бути лише право, яке за життя у встановленому законом порядку набув спадкодавець.

За правилами статей 12, 13, 77-81, 89 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а оцінивши на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку надані докази, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 набула право на земельну частку (пай) у КСП агрофірми «Двірець», позивач в порядку спадкування за законом після смерті матері, також не набула такого права, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд критично ставиться до доводів представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності (ст. 257 ЦК України), оскільки останній про право звернення до суду з відповідною заявою роз`яснено приватним нотаріусом лише у 2021 році (а.с. 5).

Відтак, ОСОБА_1 звернулась до суду для захисту своїх майнових прав в межах встановлених строків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.9, 525, 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 21.11.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік