ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Гаржа О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетрвська від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що у серпні 2015 році ОСОБА_1 отримав від неї суму коштів у розмірі 13500 грн., та зобов`язався повернути вказані кошти до серпня 2016 року, сплачуючи щомісячно по 1120 грн. 22 липня 2018 року ОСОБА_1 знову звернувся до неї з проханням позичити йому кошти у розмірі 500 доларів США та зобов`язанням повернути їх до вересня 2018 року, про що склав розписку. 24 лютого 2019 року ОСОБА_1 знову звернувся до неї з проханням про позику грошей у розмірі 100 доларів США, та склав відповідну розписку, де зобов`язався повернутися вказані кошти до 05 березня 2019 року. У березні 2019 року ОСОБА_1 також звернувся до неї з проханням про позику у розмірі 100 доларів США, та зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 07 квітня 2019 року, про що склав розписку. 21 березня 2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до неї за наданням йому позики у розмірі 7500 грн., та зобов`язався повернути борг у строк три місяці. Окрім грошових коштів, які позивач надавала відповідачеві у валюті або готівкою у гривні, час від часу на прохання відповідача, вона перераховувала грошові кошти на його картку № НОМЕР_1 в АТ Державний ощадний банк України за допомогою терміналів ІВОХ. Загальна сума боргу ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 склала 6000 доларів США. Відповідач в добровільному порядку відмовляється повертати кошти. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь загальну суму заборгованості, що утворилася за період з 2016 року по 2020 рік у загальному розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно 168600 грн. на момент подачі позову.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 6000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18 травня 2021 року) - 165 360 грн., судові витрати у сумі 1686 грн., а всього 167 046 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишено без задоволення (а.с.204-207).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 18 травня 2021року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

На підставі договору позики грошей без точної дати 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у присутності свідка ОСОБА_4 , відповідач позичив у ОСОБА_2 13 500 грн. та зобов`язався повернути готівкою у строк до серпня 2016 року, щомісячно по 1120 грн. У випадку прострочення внеску останньої суми позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 100 % від суми, що залишилася, за кожен день прострочення (а.с.13).

Відповідно до розписки від 22 липня 2018 року, ОСОБА_1 зобов`язався сплатити борг у розмірі 500 доларів США частинами у вересні (а.с.22).

Згідно розписки від 24 лютого 2019 року ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти у валюті у розмірі 100 доларів США та зобов`язався повернути борг зі своєї заробітної плати до 05 березня 2019 року (а.с.21).

Відповідно до розписки без дати ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 100 доларів США та зобов`язався повернути зі своєї заробітної плати 07 квітня 2019 року (а.с.20).

Відповідно до розписки від 21 березня 2020 року ОСОБА_1 зобов`язався сплати борг у розмірі 6000 доларів США ОСОБА_2 частинами по 2000 грн. з 01 червня 2020 року. У разі смерті ОСОБА_2 зобов`язався, сплатити борг її сину ОСОБА_5 (а.с.15).

Відповідно до розписки від 21 березня 2020 року ОСОБА_1 зобов`язується за три місяці сплатити 7000 грн. ОСОБА_2 в рахунок основної частини боргу (а.с.16).

Позивач ОСОБА_2 зазначала, що кошти, які взяв у борг у неї, ОСОБА_1 , їй не повернув.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість в частині стягнення боргу в сумі 165 360 грн., однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі №757/62714/18 зазначив, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У справі встановлено, на підставі договору позики грошей без точної дати 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у присутності свідка ОСОБА_4 , відповідач позичив у ОСОБА_2 13 500 грн. та зобов`язався повернути готівкою у строк до серпня 2016 року, щомісячно по 1120 грн. У випадку прострочення внеску останньої суми позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 100 % від суми, що залишилася, за кожен день прострочення (а.с.13).

Із змісту цього договору вбачається, що відбулася передача суми коштів у розмірі 13 500 грн. від позичальника ОСОБА_2 до позикодавця ОСОБА_1 .

Відповідно до розписки від 22 липня 2018 року, ОСОБА_1 зобов`язався сплатити борг у розмірі 500 доларів США частинами у вересні (а.с.22).

Слід зазначити зі змісту цієї розписки не вбачається, що відбулася саме передача суми коштів у розмірі 500 доларів США від позичальника ОСОБА_2 до позикодавця ОСОБА_1 .

Згідно розписки від 24 лютого 2019 року ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти у валюті у розмірі 100 доларів США та зобов`язався повернути борг зі своєї заробітної плати до 05 березня 2019 року (а.с.21).

Із змісту цієї розписки вбачається, що відбулася передача суми коштів у розмірі 100 доларів США від позичальника ОСОБА_2 до позикодавця ОСОБА_1 .

Відповідно до розписки без дати ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 100 доларів США та зобов`язався повернути зі своєї заробітної плати 07 квітня 2019 року (а.с.20).

Із змісту цієї розписки вбачається, що відбулася передача суми коштів у розмірі 100 доларів США від позичальника ОСОБА_2 до позикодавця ОСОБА_1 .

Відповідно до розписки від 21 березня 2020 року ОСОБА_1 зобов`язався сплати борг у розмірі 6000 доларів США ОСОБА_2 частинами по 2000 грн. з 01 червня 2020 року. У разі смерті ОСОБА_2 зобов`язався, сплатити борг її сину ОСОБА_5 (а.с.15).

Із змісту цієї розписки не вбачається, що відбулася саме передача суми коштів у розмірі 6000 доларів США від позичальника ОСОБА_2 до позикодавця ОСОБА_1 .

Відповідно до розписки від 21 березня 2020 року ОСОБА_1 зобов`язується за три місяці сплатити 7000 грн. ОСОБА_2 в рахунок основної частини боргу (а.с.16).

Із змісту цієї розписки не вбачається, що відбулася саме передача суми коштів у розмірі 7000 грн. від позичальника ОСОБА_2 до позикодавця ОСОБА_1 .

Таким чином, апеляційним судом були досліджені договір та розписки, надані позивачем, та із вказаних договору і розписок підтверджується факт отримання коштів ОСОБА_1 саме у борг від ОСОБА_2 :

- відповідно до договору позики грошей без точної дати 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у присутності свідка ОСОБА_4 , за яким відповідач позичив у ОСОБА_2 13 500 грн. та зобов`язався повернути готівкою у строк до серпня 2016 року, щомісячно по 1120 грн. (а.с.13).

- відповідно до розписки від 24 лютого 2019 року, за якою ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти у валюті у розмірі 100 доларів США та зобов`язався повернути борг зі своєї заробітної плати до 05 березня 2019 року (а.с.21).

- відповідно до розписки без дати ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 100 доларів США та зобов`язався повернути зі своєї заробітної плати 07 квітня 2019 року (а.с.20).

Доказів повернення цих сум ОСОБА_1 позичальнику ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 зазначив про сплив строку позовної давності саме за договором позики грошей від 2015 року на суму 13500 грн. і просив його застосувати (а.с.213, 214).

Відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність також переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зі змісту договору позики грошей без точної дати - від 2015 року вбачається, відповідач позичив у позивача 13500 грн. та зобов`язався повернути готівкою у строк до серпня 2016 року, щомісячно по 1120 грн.

З позовним вимогами до ОСОБА_1 у цій справі про стягнення боргу, крім іншого і за договором позики грошей від 2015 року, позивач ОСОБА_2 звернулася 09 листопада 2020 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності до вказаної вимоги, який має відраховуватися з серпня 2016 року, тобто до серпня 2019 року за цим договором, а тому у задоволенні цих позовних вимог, які є доведеними належними доказами у справі, повинно бути відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності за цим договором від 2015 року .

Отже, на користь ОСОБА_2 із ОСОБА_1 підлягає стягненню борг відповідно до розписки від 24 лютого 2019 року у розмірі 100 доларів США та відповідно до розписки без дати у розмірі 100 доларів США, оскільки вимоги в цій частині є доведеними належними доказами у справі.

Стосовно вимог про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 із ОСОБА_1 відповідно до розписки від 22 липня 2018 року у розмірі 500 доларів США; відповідно до розписки від 21 березня 2020 року у розмірі 6000 доларів США; відповідно до розписки від 21 березня 2020 у розмірі 7000 грн. слід зазначити, що у задоволенні позовних вимог в цій частині повинно бути відмовлено у звязку з недоведеністю передачі вказаних сум коштів саме у борг позивачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_1 .

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетрвська від 18 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетрвська від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму боргу відповідно до розписки від 24 лютого 2019 року у розмірі 100 доларів США та відповідно до розписки без дати у розмірі 100 доларів США, всього у загальному розмірі 200 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова