Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/295/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.11.2022смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кривенко О.В.,

при секретарі Маташнюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 подану від його імен представником адвокатом Курочкіним Олександром Олександровичем до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договорами позики,

в с т а н о в и в :

Від імені позивача ОСОБА_1 , представник - адвокат Курочкін Олександр Олександрович, який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.10.2020 р. у сумі 153 562,50 гр.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.2020 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивачем було передано відповідачу суму коштів у розмірі гривневого еквіваленту 6 500 (шість тисяч п`ятсот ) доларів США із терміном повернення до 27.10.2021 року включно у відповідністю з графіком передбаченим договором .

Факт укладення договору позики підтверджується нотаріально посвідченим договором позики та розпискою від 27.10.2022 року.

Відповідачкою за період дії договору було передано готівкою борг у розмірі, що становить гривневий еквівалент 1 250 (одна тисяча) доларів США.

Однак станом на дату звернення до суду, відповідачем умови договору позики виконано не було, в зв`язкуз чим у відповідача існує заборгованість у розмірі гривневого еквіваленту 5 205 доларів США, що станом на момент подачі позову становить гривневий еквівалент 153 562,50 грн.

Тому позивач просить стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за договором позики в сумі 153 562,50 грн., а також 1 128,45 грн. судового збору.

У судове засідання представник позивача адвокат Дорошенко А.П., подала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.10.2020 у сумі 153 562,50 грн.. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 , у судове засіданні не з`явилася, 12.07.2022 р. на адресу суду направила відзив на позовну заяву, в якому зазначила про розгляд справи без особистої її участі у судових засіданнях, за наявними у справі матеріалах та доказами.

У відзиві направленого на адресу суду відповідач заперечує щодо заявлених до неї вимог та вважає, що вони не підлягають задоволенню, з урахуванням нижченаведеного:

позивачі обґрунтовують свої вимоги договорами позики укладеними між відповідачем та позивачами згідно яких відповідач отримала відповідні грошові кошти.

Про те відповідач не є банківською установою, а от же не могла залучати грошові кошти від фізичних осіб, у тому числі за договорами позики, які у такому випадку є нікчемними, тобто такими, що не створюють жодних зобов`язань для відповідача щодо повернення відповідачем отриманих за цими договорами грошових коштів.

На думку відповідача, позивач передаючи відповідачу грошові кошти здійснювали інвестиції на свій страх та ризик, які, на жаль, виявилися не вдалими. Таким чином, оскільки діяльність відповідача, на яку було витрачені отримані від позивача грошові кошти виявилася збитковою, то позивач має розділити з відповідачем ризики та збитки, а саме:

відповідач вкладаючи грошові кошти позивача, які він вимагає у своєї позовної заяві, втратив їх через свої невдалі інвестиції, що мало наслідком не отримання відповідачем очікуваного ним прибутку від інвестування цих грошових коштів позивача. Таким чином відповідач сам поніс збитки, а от же такі ж самі збитки мають понести і позивач та не вимагати повернення коштів.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд повністю відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) про стягнення на його користь з відповідача грошових коштів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Даний позов виник із приводу виникнення зобов`язань за договором позики.

Матеріалами справи підтверджено, що 28 жовтня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір позики, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г., в реєстрі за №497 .

Факт укладення договору позики та його умов підтверджується розпискою від 27.10.2020 р., яка була підписана ОСОБА_6 , яка діє в інтересах відповідачки ОСОБА_5 на підставі довіреності, засвідченою 28 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київсько міського нотаріального округу Левашовим О.Г.

Відповідно до умов Договору позикодавець (позивач) передає позичальнику ОСОБА_5 у власність грошові кошти в сумі 184 178 (сто вісімдесят чотири тисячі сто сімдесят вісім) грн. 80 копійок, що за обумовленим сторонами курсом (1 долар США = 28,3352 грн.), на день укладення цього Договору еквівалентно 6 500 $ USA (шість тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, що еквівалентна 6 500 $ USA (шість тисяч п`ятсот)доларів США 00 центів в строк 27.10.2021 (двадцять сьомого жовтня дві тисячі двадцять першого року).

Відповідно до п. 6.1. цей Договорів набуває чинності з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Згідно п.5.1 Договору у разі несвоєчасного повернення позичальником позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

За період дії договору відповідачем було передано готівкою борг у розмірі, що становить гоивневий еквівалент 1 250 (одна тисяча) доларів США, що підтверджується копією квитанцій про оплату заборгованості.

Так як Договором позики передбачена сплата платежів відповідно до графіку зазначеному в п. 3.1., проте відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, то таким чином загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договорами позики становить 153 562 (сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот шістдесят дві) грн. 50 коп.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, дво - чи багатосторонніми (договори).

Частиною першою та другою статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, в Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, суд дійшов переконання, що відповідачем порушено зобов`язання перед позивачем за Договором позики, оскільки у встановлений строк відповідачем не повернуто коштів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених обставин, так як умови договору позики щодо повернення позивачу грошових коштів відповідачем до теперішнього часу повністю не виконано, суд вважає обґрунтованими вимоги позову та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики від 27.10.2020 р., у сумі 153 562, 50 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд присуджує з документально підтверджені понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 1 128,45 грн грн.

Керуючись ст. ст. 526, 549, 1046 - 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 27.10.2020 р., №496 у сумі 153 562 (сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот шістдесят дві) грн. 50 коп.. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 173 грн. 45 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 17.11.2022р.

Суддя : О. В. Кривенко