Справа № 278/3698/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Станишівської сільської об`єднаної територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . 08.07.2021 року позивач особисто подав заяву про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С. Л., якою було повідомлено, що його батько 06.12.2019 року склав заповіт посвідчений в приміщенні виконавчого комітету Станишівської сільської ради с. Туровець, який зареєстрований в Спадковому реєстрі за номером 66346455, номер в реєстрі нотаріальних дій - 20.

Вважає, що складений ОСОБА_3 заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки останній знаходився на обліку лікаря офтальмолога поліклінічного відділення КНП «ЖБОЛ» НСР з 2002 року, йому було встановлено ІІІ групу інвалідності. Станом на 23.01.2018 року поля зору не визначаються, у зв`язку з чим хворому поставлено діагноз - абсолютна глаукома, помутніння рогівки лівого ока, оперована відкрита кутова IV В глаукома правого ока; ускладнена катаракта обох очей; згідно встановленого діагнозу рекомендовано, у зв`язку з повною сліпотою, оформлення документів для встановлення групи інвалідності та постійного стороннього догляду.

Позивач зазначає, що з копії заповіту вбачається, що він посвідчувався без свідків, оскільки даних про це не міститься у тексті заповіту, що є порушенням порядку вчинення заповіту, а тому вказаний правочин повинен бути визнаний недійсним.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 39-40) представник Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області просить відмовити у задоволенні позову, оскільки на дату складання оскаржувано заповіту померлий самостійно себе обслуговував, не потребуючи сторонньої допомоги та фактично у відповідальної особи не могли бути сумніви щодо фізичного стану та здоров`я померлого.

На момент посвідчення оскаржуваного заповіту померлий самостійно прибув до старостату в село Туровець та жодних відомостей, що могли б підтверджувати наявність фізичних вад (сліпоту), що ускладнило процес посвідчення заповіту відповідальною особою у посадової особи не було. При цьому, померлий самостійно прочитав складений текст заповіту та не потребував допомоги у поставленні особистого підпису.

На підставі зазначеного представник відповідача зазначає, що не може бути поставлено під сумнів законність форми та порядку посвідчення заповіту, а також вільність волевиявлення померлого та бажання настання відповідних правових наслідків.

Поряд з тим, відповідач вважає, що неможливо ставити під сумнів волевиявлення померлого, так як він особисто прибув до уповноваженої особи з метою складання заповіту на ім`я ОСОБА_2 через той факт, що остання досить тривалий час піклувалася про нього та за рік до його смерті фактично забрала до себе для проживання. Позивач, у свою чергу, піклування за батьком не здійснював та жодної допомоги не надавав.

Вказує, що медичними документами, які додані до позовної заяви, не доводяться у повній мірі обставини, викладені у позові, що померлий мав вади зору, які заважали йому самостійно прочитати текст заповіту та він самостійно не міг підписати документ, оскільки не міг бачити його зміст та йому потрібно було б поставити ручку на місце, де потрібно ставити підпис.

При цьому із тексту заповіту чітко вбачається, що заповідачем його текст прочитаний в голос і підписаний ним особисто, а тому висновки щодо повної сліпоти останнього ставляться під сумнів.

У відповіді на відзив представник позивача вважає, що підстави, які викладені у відзиві та які не підтверджені жодними доказами, не спростовують обставин викладених у позовній заяві, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі (а.с. 60-61).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити; надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Зазначив, що померлий не міг сам прочитати заповіт, окрім того свідків не було при посвідченні заповіту.

У попередніх судових засіданнях позивач підтримав думку свого адвоката. Вказав, що померлий дійсно був сліпий. Зазначив, що його батько втрачав зір поступово, що це не було миттєво.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Козир В. К. просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що заповіт у повній мірі відображає волю померлого. Зазначив, що більше 10 років померлий проживав з ОСОБА_2 ; поховання було здійснено родиною ОСОБА_2 .

Представник Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

У судовому засіданні було допитано у якості свідка старосту с. Туровець ОСОБА_5 , яка показала, що ОСОБА_3 був жителем с. Туровець; звертався до старостату особисто з різних питань. Зазначила, що він самостійно ходив та розраховувався у магазині. Вказала, що у день складання заповіту 06.12.2019 року померлий прийшов разом з ОСОБА_6 ; спочатку заповіт був складений на ім`я ОСОБА_7 , однак згодом ця угода була відізвана за його ініціативи і заповіт було складено на ОСОБА_2 у присутності спеціаліста старостату ОСОБА_5 . Свідок пояснила, що заповіт був прочитано заповідачем з лупою в голос. Зазначила, що позивач не проживав з померлим батьком, відтак і не доглядав за померлим.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів вбачається, що позивач є сином померлого ОСОБА_3 (а.с. 5).

Відповідно до листа КНП «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» Новогуйвинської селищної ради» № 1275 від 17.09.2021 року, ОСОБА_3 знаходився на обліку у лікаря офтальмолога з 2002 року, коли було поставлено ІІІ групу інвалідності (висновок МСЕК від 21.05.2002 року); станом на 23.01.2018 року VIS 00/0S, 0 (нуль)/0 (нуль), ВОТ 00/0S, 26/26 мм.рт.ст. поля зору не визначаються. Діагноз: абсолютна глаукома, помутніння рогівки лівого ока; оперована відкрита кутова ІV В глаукома правого ока; ускладнена катаракта обох очей. Згідно встановленого діагнозу рекомендовано у зв`язку із повною сліпотою оформлення документів для встановлення групи інвалідності та постійного стороннього догляду (а.с. 16).

Зазначене підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 № 1214 від 03.08.2021 року та виписним епікрізом № 24172 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 від 29.11.2004 року (а.с. 20-21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 13), який за життя залишив заповіт, посвідчений 06.12.2019 року в.о. старости виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Любченко Г. І. зареєстрований в реєстрі за № 20, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_2 (а.с. 17)

Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру № 64909564 від 27.05.2021 року (а.с. 82-83) спірний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі на № 66346455; стан: чинний.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л., № 59/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 72-109).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно з п. 1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого 11.11.2011 року № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року - перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» - у населених пунктах, де немає державних нотарiусiв, посадовi особи виконавчих комiтетiв сiльських, селищних, мiських Рад народних депутатів вчиняють в тому числі таку нотарiальну дiю, як посвiдчення заповiту.

Згідно з вимогами розділу 3 п. 1 п.п. 1.1., 1.4., 1.6. вищезазначеного Порядку - посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247,1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України про що зазначається в тексті заповіту.

Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам, відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом(частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заінтересованими особи, повноважними пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

З дослідженої у судовому засіданні медичної документації (а.с. 20-21), оскаржуваний заповіт з урахуванням стану здоров`я заповідача - ОСОБА_3 , не міг бути самостійно прочитаний ним вголос, що свідчить про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Крім того, посвідчення заповіту в.о. старости ОСОБА_5 відбулося за відсутності двох свідків, що свідчить про те, що такий складений із грубим порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Враховуючи наведене, оскільки судом встановлено, що при складенні оскаржуваного заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, такий складений із грубим порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому оскаржуваний заповіт слід визнати недійсним, а позов задовольнити.

Щодо поновлення пропущеного строку, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Стаття 127 ЦПК України визначає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно Автоматизованої системи документообігу суду, позивач звертався до суду з заявою про забезпечення доказів; ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 17.09.2021 року заяву задоволено; ухвала набрала законної сили 05.10.2021 року.

У позовній заяві позивач посилається на те, що копія заповіту отримана ним у приміщенні суду 08.11.2021 року. З позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду 10.11.2021 року. Зважаючи на вищевикледене, суд вважає за доцільне поновити строк для пред`явлення позовної заяви про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до частини 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача має бути стягнено судовий збір у сумі 454,00 грн.

Керуючись ст. ст.10-13, 76-81, 263-265, 268, 273, 354, 355, Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити строк на звернення з позовною заявою про визнання заповіту недійсним.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Станишівської сільської об`єднаної територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений в.о. старости виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Любченко Галиною Іванівною 06.12.2019 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №20.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 454,00 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік