Справа № 148/2147/21
Провадження № 22-ц/801/1919/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 рокуСправа № 148/2147/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Якименко М. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент - Банк»

на заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалив суддя Ковганич С. В.,

Рішення ухвалено у м. Тульчин

Повний текст рішення складено 12 вересня 2022 року,

Встановив:

У листопаді 2021 року АТ «А - Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 січня 2019 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в АТ «А - Банк» разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ «А - Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач же не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість 14 602,87 грн., яка складається з наступного: 9602,09 грн - заборгованість за кредитом, 5000,78 грн - заборгованість по відсоткам, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням (заочним) Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2022 року позов АТ «А - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А - Банк», заборгованість за кредитним договором №б/н від 31 січня 2019 року у розмір 9602,09 грн.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А - Банк» судові витрати з оплати судового збору в сумі 1492,63 грн.

В апеляційній скарзі позивач АТ «А - Банк», пославшись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити позовні вимоги банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у повному обсязі, а також стягнути судові витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах спростовуються тим, що відповідач фактично прийняв пропозицію до укладення договору дією та сплатою періодичних платежів, згідно до ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦПК України. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивачем додано до позовної заяви Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого, який підписаний боржником, тому застосуванню підлягала правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду № 284/157/20 від 02 грудня 2020 року.

Також судом не враховано, що відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, у якому його повідомлено про основні умови користування з використанням кредитної картки і в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 31 січня 2019 року між АТ «А - Банк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку. Відповідно до копії даної заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг до його укладення(а. с. 7 на звороті).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № Б/Н від 31 січня 2019 року, станом на 18 жовтня 2021 року, у відповідача виникла заборгованість загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 9602,09 грн; загальний залишок заборгованості за процентами у розмірі 5000,78 грн; усього 14 602,87 грн. (а. с. 5-7).

Також по справі встановлено, що 31 січня 2019 року позивачем і відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування, щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача за кредитними картками «Універсальна» та «Універсальна Gold», де процентна ставка визначена: 3,9 % в місяць (46,8 % річних); 3,7 % в місяць (44,4 % річних), відповідно, водночас не свідчить про те, яку саме картку видано відповідачеві ОСОБА_1 : «Універсальна» чи «Універсальна Gold» (а. с. 8, 37).

З виписки по рахункам ОСОБА_1 за період з 31 січня 2019 року по 10 грудня 2021 року вбачається: «загальний дохід 63 998,86 грн.», «загальні витрати 79 124,76 грн.» (а. с. 28-35)

Згідно копії довідки за лімітами АТ «А - Банк» вбачається, що клієнту ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 31 січня 2019 року за період з 31 січня 2019 року по 10 грудня 2021 року був встановлений ліміт: 31 січня 2019 року в розмірі 4000 грн., а 21 грудня 2019 року в розмірі 0,00 грн. (а. с. 40).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В свою чергу, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А - Банк» від 31 січня 2019 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Наявний в матеріалах справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому не можна його розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 січня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А - Банк». Також не можна вважати складовою кредитного договору, яка б передбачала обов`язок відповідача по сплаті відсотків, наявну в матеріалах справи копію паспорта споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка" від 31 січня 2019 року, адже він містить лише узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту і передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Таким чином, вимоги АТ «А - Банк» про стягнення відсотків за користування кредитом є необґрунтованими. Однак, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України та беручи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «А - Банк» не повернуті, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за кредитом в розмірі 9602,09 грн.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «А - Банк» зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 31 січня 2019 року, відповідно до якої йому було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 1).

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 31 січня 2019 року в загальній сумі 14 602,87 грн., із яких: 9602,09 грн. заборгованість за кредитом; 5000,78 грн. заборгованість по відсоткам, позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 31 січня 2019 року, укладеним між АТ «А - Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 18 жовтня 2021 року (а. с. 5-7), анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у АТ «А - Банк», підписану 31 січня 2019 року (а. с. 7 на звороті), паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а. с. 8), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 13), а також копію паспорта відповідача (а. с. 14) та документи, що підтверджують процесуальний статус банку, його представника (а. с. 15-20).

Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписавши 31 січня 2019 року анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви від 31 січня 2019 року взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у нарахованому банком розмірі.

Доданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний відповідачем ОСОБА_1 31 січня 2019 року, містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача, щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача за кредитними картками «Універсальна» та «Універсальна Gold». Проте цей паспорт не містить інформації щодо того, яку саме картку видано відповідачеві: «Універсальна» чи «Універсальна Gold», що відповідно позбавляє суд можливості визначити, який із зазначених у цьому паспорті розмір процентної ставки за користування кредитною карткою підлягав нарахуванню відповідачеві: 3,9 % в місяць (46,8 % річних);, а чи 3,7 % в місяць ( 44,4 % річних) (а. с. 8).

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданим банком: паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та витяг з Тарифів і витяг із Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Доводи апеляційної скарги в тому, що позивачем додано до позовної заяви Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого, який підписаний боржником, тому застосуванню підлягала правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду № 284/157/20 від 02 грудня 2020 року, є помилковим, зробленим з посиланням на неактуальну правову позицію, оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20) вбачає наявні підстави для відступу від висновку викладеному у тому числі у зазначеній позивачем постанові про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Верховний суд дійшов висновку, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, саме обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості. Проте, як свідчать матеріали справи, позивач не довів належними та допустимими доказами факту погодження відповідачем умов договору, зокрема, в частині розміру процентів за користування кредитними коштами.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент - Банк» залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
М. М. Якименко