ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м.Суми

Справа №588/197/21

Номер провадження 22-ц/816/966/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне підприємство «Мащанське»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Мащанське» - адвоката Мальченка Дениса Володимировича на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 08 серпня 2022 року в складі судді Щербаченко М.В., ухваленого у м. Тростянець, повний текст якого складено 15 серпня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

11 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного підприємства «Мащанське» (далі ПП «Мащанське») про поновлення на роботі з дати звільнення на посаді охоронника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2018 року заявник працював охоронником у відповідача. У травні 2019 року та вересні 2020 року позивач написав заяви про відпустку, проте йому усно відмовили у її наданні. Після звернення до профспілки позивачу все ж було надано відпустку до 13 січня 2021 включно. Під час перебування у відпустці 23 грудня 2020 року позивача викликано до директора підприємства і запропоновано звільнитись за згодою сторін. До закінчення відпустки ОСОБА_1 06 січня 2021 року написав ще одну заяву про надання щорічної невикористаної відпустки за попередні роки, але йому було відмовлено, після чого заявник надіслав заяву про надання відпустки поштою 12 січня 2021 року. 13 січня 2021 року роботодавцем ознайомлено позивача з новою посадовою інструкцією сторожа, з якою ОСОБА_1 не погодився, оскільки було змінено умови праці. Після закінчення відпустки позивач 14 січня 2021 року прибув на зміну на робоче місце, зробив запис у журналі прийому здачі-зміни, проте йому повідомили про початок зміни о 22 годині, проте після телефонної розмови з головою профспілки та інспектором праці ОСОБА_1 допустили до приміщення охорони. Того ж дня 14 січня 2021 року позивачу запропонували звільнитись за згодою сторін, на що заявник відмовився, після чого йому вручено наказ про звільнення, в якому була відсутня причина звільнення, а також трудова книжка із записом про звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП. На думку заявника, звільнення є незаконним, прогул недоведеним, а порядок накладення дисциплінарного стягнення порушеним, оскільки роботодавцем не було складено акт відсутності на роботі понад три години без поважної причини, не відібрано пояснення. Крім того, відповідач не запитав згоду у профспілки на звільнення позивача, а у день звільнення не було здійснено повний розрахунок.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 08 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника ПП «Мащанське».

Стягнуто з ПП «Мащанське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.01.2021 року по 07.08.2022 року у розмірі 102498,24 грн з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ПП «Мащанське» на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн.

В апеляційній скарзі ПП «Мащанське», посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що письмовими доказами у справі підтверджено вчинення позивачем прогулу. Суд безпідставно не прийняв як доказ затверджені відповідачем Правила внутрішнього трудового розпорядку. Вважає доводи позивача про перебування у відпустці з 18 грудня 2020 року по 13 січня 2021 року безпідставними, оскільки відповідної заяви про надання відпустки від позивача не надходило, як і відсутній наказ про надання відпустки. Також зазначає, що перинна профспілкова організація на підприємстві не створювалась, а профспілка «Трудова солідарність» жодних повідомлень про вступ до неї позивача не надсилала.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому вказує, що показами свідків спростовуються викладені у актах про відсутність на роботі обставини. Крім того, є сумнівними обставини складання вказаних актів саме у день відсутності на роботі, на думку заявника акти були складені вже після звільнення. Також зазначає, що Правила внутрішнього розпорядку, які суд не прийняв як доказ, не містять графіку змінності охоронників, тобто цим доказом не підтверджується прогул. Звертає увагу на те, що допитаними у справі свідками підтверджено надання позивачу відпустки, як і доведено факт членства заявника у профспілці.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 16 лютого 2018 року був прийнятий на посаду охоронника ПП «Мащанське» (т. 1 а.с. 7-9).

У період з січня по листопад 2020 року у ПП «Мащанське» працювало троє охоронників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У табелях обліку робочого часу зазначено про режим роботи охоронників «сутки через двоє з 07:00 до 07:00». У табелях у кожного охоронця тривалість зміни становить 24 години. Кількість змін на місяць залежить від кількості календарних днів у відповідному місяці і коливається від 9 до 11 змін (т. 1 а.с. 67-77).

За грудень 2020 року позивач ОСОБА_1 відпрацював 03, 06, 9, 12 та 15 грудня 2020 року по 24 години.

Заявою від 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 просив директора ПП «Мащанське» надати з 18 грудня 2020 року відпустку тривалістю 24 календарні дні за період його роботи з 16 лютого 2018 року по 16 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 10).

Факт подання позивачем заяви від 15 грудня 2020 року та винесення відповідного наказу про надання відпустки відповідачем заперечується, оскільки Актом від 01 травня 2021 року № 2 вилучено для знищення документи, не внесені до Національного архівного фонду ПП «Мащанське», серед яких були вилучені і знищені накази про надання щорічних відпусток з 01 травня 2020 року по 01 травня 2021 року.

Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу охоронників за грудень 2020 року та січень 2021 року у період з 18 грудня 2020 по 11 січня 2021 року 18, 21, 24, 27 та 30 грудня 2020 року, 02, 05, 08 та 11 січня 2021 року відмічені як дні прогулів ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 65, 66).

Наказом директора ПП «Мащанське» від 14 січня 2021 року № 1-к «Про ОСОБА_1 » позивач був звільнений із посади охоронника з 14 січня 2021 року за прогул без поважних причин, ст. 40 п. 4 КЗпП України (т. 1 а.с. 39).

При звільненні позивачу було виплачено 11609,50 грн компенсації за невикористану відпустку за відпрацьований період з 16 лютого 2018 року по 14 січня 2021 року за 70 календарних днів (т. 1 а.с. 61).

Відповідно до Акту за результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці у ПП «Мащанське» від 29 вересня 2021 року № СМ2863/201/АВ за наслідками проведеної головним державним інспектором Управління Держпраці у Сумській області Міщенко К.Ю. перевірки в частині відсутності графіку відпусток, роз`яснення прав і обов`язків, умов праці, ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку до початку роботи, ознайомлення з посадовою інструкцією, правильністю нарахування та виплати заробітної плати, повідомлення про розміри оплати праці, видачі розрахункових коштів при звільненні, видачі копії наказу про звільнення ОСОБА_1 було встановлено, що всупереч вимогам ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором ОСОБА_1 не було ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підприємстві у 2018-2020 роках були відсутні графіки відпусток працівників, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 79 КЗпП України (т. 1 а.с. 221-227).

Актом від 01 травня 2021 року № 2 засвідчено вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду в ПП «Мащанське», а саме: вилучені і знищені накази про надання щорічних відпусток з 01 травня 2020 року по 01 травня 2021 року тобто під час розгляду даної справи місцевим судом.

Як вбачається з Табелів обліку використання робочого часу охоронників, а також показань допитаних місцевих судом свідків - бухгалтера підприємства ОСОБА_4 , охоронників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у ПП «Мащанське» був запроваджений змінний графік роботи охоронників доба з 07 години до 07 години наступної доби через дві доби.

Графік змінності за 18, 19, 24 та 25 грудня 2020 року матеріали справи не містять.

Відсутність ОСОБА_1 на зміні на робочому місці протягом доби з 07 години 18 грудня 2020 року та з 07 години 24 грудня 2020 року відповідач підтверджує доповідними записками від 18 грудня 2020 року інженера підприємства ОСОБА_5 , бухгалтера ОСОБА_6 , охоронника ОСОБА_2 , Актом про відсутність на робочому місці від 18 грудня 2020 року № 1, доповідними записками від 24 грудня 2020 року інженера підприємства ОСОБА_5 , бухгалтера ОСОБА_6 , охоронника ОСОБА_3 , Актом про відсутність на робочому місці від 18 грудня 2020 року № 2 (т. 1 а.с. 51-58). Перелічені працівники ПП «Мащанське» місцевим судом були допитані як свідки, які підтвердили факт відсутності позивача на роботі з 18 грудня 2020 року по 13 січня 2021 року.

Відповідачем не надано суду графік відпусток, журнал реєстрації наказів про надання працівникам підприємства відпусток та наказів про надання відпусток у 2020 році.

Листом від 04 грудня 2020 року № 273/20 голова ППО «Трудова солідарність» ОСОБА_7 повідомив директора ПП «Мащанське» ОСОБА_8 , що працівник підприємства ОСОБА_1 вступив до ППО «Трудова солідарність» та його призначено уповноваженим профспілковим представником цієї профспілки в ПП «Мащанське». Крім того, голова профспілки просив всі дії, які стосуються ОСОБА_1 , погоджувати з профспілкою та усунути порушення законодавства (ознайомити працівників з посадовими інструкціями, надавати працівникам щорічну оплачувану відпустку та проводити виплату заробітної плати у визначеному законом порядку) (т. 2 а.с. 15).

Лист профспілки від 04 грудня 2020 року № 273/20 відповідач отримав 11 грудня 2020 року (т. 2 а.с. 16).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 самостійно перераховував членські внески до ППО «Трудова солідарність» починаючи з грудня 2020 року, оскільки бухгалтер підприємства відмовлялась утримувати і перераховувати їх із заробітної плати ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 17).

Допитані місцевим судом свідки ОСОБА_5 , бухгалтер ОСОБА_6 заперечили твердження позивача про надання йому щорічної відпустки з 18 грудня 2020 року.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працюють охоронниками, повідомили місцевому суду, що ОСОБА_1 їм казав про відпустку у грудні і він дійсно з 18 грудня 2020 року не був на роботі, а чи був наказ про надання йому відпустки свідками не відомо. Замість позивача працював ОСОБА_9 , чому він працював свідкам не відомо, це було рішення керівництва.

Свідок ОСОБА_10 , який працює н посаді спеціаліста І категорії з контролю за дотриманням законодавства про працю та зайнятість населення апарату Тростянецької міської ради, суду першої інстанції показала, що у січні 2021 року до неї звернувся ОСОБА_1 для отримання роз`яснень щодо його прав на відпустку. В ході розмови позивач повідомив, що вже перебуває у відпустці і чи має право він на отримання підряд після однієї відпустки ще одну. Свідок ОСОБА_11 надала позивачу відповідні роз`яснення. Крім того, ОСОБА_1 до неї телефонував коли вийшов у січні на роботу з приводу не допуску його до приміщення, питав чи правомірно його виставили на мороз. ОСОБА_11 також підтвердила, що з приводу питань, які ставив їй позивач вона мала телефонну розмову з бухгалтером підприємства ОСОБА_6 , яка визнавала перебування ОСОБА_1 у той період у відпустці.

Свідок ОСОБА_7 , який є головою ППО «Трудова солідарність», місцевому суду показав, що у 2020 році ОСОБА_1 звертався на гарячу лінію до профспілки для отримання консультації з трудового законодавства і в ході розмови він повідомив, що вже 3 роки працює в ПП «Мащанське» і за ці роки йому жодного разу не надали відпустку. ОСОБА_7 запропонував позивачу увійти до складу профспілки для отримання додатковий гарантій його прав. У листопаді 2020 року ОСОБА_1 став членом профспілки, після чого ОСОБА_7 надіслав листа директору ПП «Мащанське», в якому повідомив про прийняте рішення про призначення ОСОБА_1 уповноваженим профспілковим представником цієї профспілки в ПП «Мащанське». Свідок також зазначив, що 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 повідомив, що його запросив ОСОБА_5 і запропонував піти у відпустку. Подальші події, які пов`язані зі звільненням позивача ОСОБА_7 відомі зі слів ОСОБА_1 , який з ним був на постійному телефонному зв`язку.

Сторонами визнано, що в ПП «Мащанське» не створено виборний орган профспілкової організації та не укладено колективний договір.

Відповідач не звертався до ППО «Трудова солідарність» з письмовим поданням про розірвання з ОСОБА_1 трудового договору (т. 2 а.с. 18).

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року на підставі ст. 43 КЗпП України вирішено запитати у ППО «Трудова солідарність» згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Листом від 14 грудня 2021 року № 309/21 комітет ППО «Трудова солідарність» повідомив місцевий суд про те, що не надає згоду на звільнення ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 29-31).

Відповідно до довідки ПП «Мащанське» від 22 лютого 2021 року розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2020 року становить 2990,00 грн, за листопад 2020 року 5060,00 грн (т. 1 а.с. 60).

За розрахунками ОСОБА_1 , ураховуючи режим роботи змінами тривалістю по 24 години, середньогодинний заробіток становить 22,36 грн (т. 2 а.с. 117, 118).

Контррозрахунку середньогодинного заробітку позивача відповідач суду не надав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що у наказі відповідача про звільнення не вказаний день (дні), які роботодавець вважає прогулом позивача, відсутні посилання на документи, які стали підставою для звільнення, тобто незрозумілою є дата вчинення дисциплінарного проступку. Вказане, на думку суду, виключає можливість перевірити законність звільнення та дотримання роботодавцем строків застосування дисциплінарного стягнення, визначених ст. 148 КЗпП України, а тому суд вважав оскаржуваний наказ незаконним і поновив позивача на займаній посаді.

Також суд виходив з недоведеності доводів відповідача про ознайомлення позивача з правилами внутрішнього трудового розпорядку до початку роботи, а також що позивач повинен був бути присутнім на роботі з 07 години 18 грудня 2020 року до 07 години 19 грудня 2020 року та з 07 години 24 грудня 2020 року до 07 години 25 грудня 2020 року. Також суд вважав не спростованими доводи позивача про те, що складені відповідачем Акти від 18 та 24 грудня 2020 року разом з доповідними та Акт від 14 січня 2020 року про відмову від надання пояснень були складені вже після звільнення і є недостовірними.

Крім того, заперечення відповідача про видання наказу про відпустку позивача з 18 грудня 2020 року по 13 січня 2021 року суд вважав недоведеними, а накази про надання працівникам відпусток, як передбачено п. 515 розділу 6 «Робота з кадрами» Переліку типових документів типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, відповідач мав зберігати до 01 січня 2022 року і не мав права знищувати 01 травня 2021 року. Таку поведінку відповідача суд вважав недобросовісною.

До того ж, суд встановив, що роботодавець передбачив відсутність позивача на роботі з 18 грудня 2020 року у зв`язку із відпусткою, оскільки з 17 грудня 2020 року до виконання обов`язків охоронника був залучений ОСОБА_12 , який не займав посаду охоронника, а 18 грудня 2020 року працював ОСОБА_2 , який прийняв зміну від ОСОБА_12 . Також суд урахував показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_7 та вважав непослідовною та суперечливою поведінку відповідача.

Отже, за недоведеності роботодавцем вчинення позивачем дисциплінарного проступку, тобто фактичних підстав для звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд не перевіряв доводи про те чи пропонував роботодавець ОСОБА_1 надавати пояснення з приводу відсутності на роботі та чи відмовлявся він їх надавати, оскільки такий обов`язок у роботодавця виникає лише тоді, якщо доведено, що працівник порушив трудову дисципліну та покладені на нього обов`язки, які складають зміст його трудової функції.

Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося без законних підстав, суд задовольнив позовні вимоги про поновлення на роботі з 14 січня 2021 року на посаді охоронника, а також стягнув 102498,24 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, взявши до уваги розрахунки ОСОБА_1 середньогодинного заробітку (22,36 грн) та період вимушеного прогулу з урахуванням змінного графіку роботи позивача в режимі одна доба через дві доби (4584 робочих годин).

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 3 роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не передбачено, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності працівника на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Зібраними у справі доказами, а також показами свідків підтверджується перебування позивача у період з 18 грудня 2020 року по 13 січня 2021 року у відпустці, тобто доводи відповідача про прогул 18 та 24 грудня 2020 року є безпідставними та недоведеними. Знищення відповідачем наказів про щорічні відпустки за період з 01 травня 2020 року по 01 травня 2021 року здійснено у порушення вимог чинного законодавства, тим більше відповідач знищив вказані документи під час розгляду справи в суді першої інстанції, що як правильно оцінив суд першої інстанції свідчить про недобросовісну поведінку роботодавця.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 705/6141/14-ц (провадження № 61-28438св18) Верховний Суд зазначив, що сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки

Погоджується колегія суддів також і з висновками місцевого суду про те, що роботодавцю було достеменно відомо про членство позивача у профспілковій організації.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Проте, відповідачем були свідомо порушені вимоги трудового законодавства щодо дотримання гарантій працівника як члена профспілки на недопущення звільнення без згоди профспілкового органу.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для визнання незаконним і скасування наказу про звільнення позивача за прогул та поновлення його на роботі, оскільки роботодавцем були порушені вимоги трудового законодавства при звільненні за прогул.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги так як вказаним в ній обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку, з якою колегія суддів повністю погоджується.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З розрахунками середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційний суд повністю погоджується. Відповідач не спростував правильності наведених позивачем та місцевим судом розрахунків середньоденного заробітку позивача з урахуванням змінного графіку роботи, період вимушеного прогулу, контррозрахунку апеляційному суду не надано.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи. Висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстави для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Мащанське» - адвоката Мальченка Дениса Володимировича залишити без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 08 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

С. С. Ткачук