АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року

м. Чернівці

справа №725/1333/19

провадження 822/728/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.,

за участю секретаря Конецької Д.Г.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: Державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Карвацька Галина Федорівна, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( прелдставник Бацей Т.М.),

апеляційна скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 липня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Галичанський І.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Карвацької Г. Ф., АТ КБ «ПриватБанк» про захист права власності, шляхом визнання неправомірними дій, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, запису про реєстрацію права власності та визнання права власності.

Посилаються на те, що 09 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №CVR0GA00000054 про надання кредиту в розмірі 60000 доларів США на строк до 07 липня 2017 року.

Цього ж дня, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №ВЕТ№217215/217216, відповідно до якого позивачі передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

27 вересня 2016 року державним реєстратором Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. проведено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 09 липня 2007 року.

Зазначали, що реєстрацію права власності на нежитлову будівлю було здійснено із порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», оскільки підставою виникнення права власності на вказане нерухоме майно державний реєстратор вказав договір іпотеки №ВЕТ№217215/217216 від 09 липня 2007 року. Вважають, що банк не мав права, на підставі вказаного договору, звертатись до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, оскільки між ними та банком не укладався відповідний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а безпосередньо іпотечний договір не містить відповідного застереження. Вказували на відсутність оцінки нерухомого майна та на те, що банком не було виконано вимог закону щодо вручення іпотекодавцям вимоги про усунення порушень та на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» під час вчинення спірної реєстраційної дії.

Просили суд:

визнати незаконними дії державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. щодо вчинення 27 вересня 2016 року державної реєстрації права власності на квартиру, загальною площею 62,80 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк»;

визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31578399 від 27 вересня 2016 року, яким проведена реєстрація права власності на квартиру, загальною площею 62,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ПАТ КБ «ПриватБанк»;

визнати незаконним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №16591779 від 23 вересня 2016 року, вчинений державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про реєстрацію права власності на квартиру, загальною площею 62,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ПАТ КБ «ПриватБанк»;

визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 липня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Карвацької Г. Ф., АТ КБ «ПриватБанк» про захист права власності, шляхом визнання неправомірними дій, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, запису про реєстрацію права власності та визнання права власності відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано необгрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не доведено порушення процедури прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію спірної квартири за АТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що іподекодержателям було неналежним чином направлено та вручено вимогу про усунення порушень умов кредитного договору.

Крім того, суд першої інстанції не врахував при вирішенні спору постанови Верховного Суду у справах № 306/2053/16 та № 209/2599/17 щодо відсутності оцінки нерухомого майна при здійсненні реєстрації.

Вважає, також, що суд першої інстанції помилково не застосував положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що 09 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CVR0GA00000054 (а/с 8-10).

09 липня 2007 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та АТ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавці передали в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а/с .11-14).

У відповідності до вимог п. 27 вказаного вище договору іпотеку, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, зокрема шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця. У вказаному іпотечному договорі наявне відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

27 вересня 2016 року державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. було прийнято рішення №31578399 про державну реєстрацію права власності на квартиру, загальною площею 62,80 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк», .

Позивачам 09 серпня 2016 року на адресу м.Чернівці. вул. Руська, 39/4-А було направлено банком вимогу про усунення порушень по кредитному договору №CVR0GA00000054, а також попереджено у випадку не усунення порушень умов основного зобов`язання банком буде використане право звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття права власності на квартиру, що передана в іпотеку (а.с.70-75 т.1).

27 вересня 2016 року державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. було прийнято рішення №31578399 про державну реєстрацію права власності на квартиру, загальною площею 62,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк», .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суд першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Посилання апелянта на ту обставину, що суд першої інстанції помилково не застосував положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заслуговують на увагу, проте позивачами обрано неефективний спосіб захисту, що у свою чергу є самостійною підставою для відмови у позові.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Щодо способу захисту цивільного права обраного позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом, як необхідних для виникнення такого права.

У розумінні статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час звернення позивача з позовом, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до цієї статті в чинній редакції за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав).

З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновки про те, що з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним.

Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)).

У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку у власній постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158 гс18, пункт 5.17), де зазначалося про можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності як належного способу захисту права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України).

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

Тобто зазначений спосіб захисту як різновид загального способу захисту - визнання права може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права.

Способи захисту права, обрані позивачами повинні найбільш ефективно поновлювати порушені права, а специфіка визнання права власності передбачає, що такий позов пред`являється, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Обрання позивачами неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги по суті даного спору.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

За таких обставин, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 липня 2022 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 18 листопада 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

А.І. Владичан