ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7112/22 Справа № 216/4379/21 Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 216/4379/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення суми стягуємих аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 15 листопада 2008 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований Центрально-міським Відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції, про, що було зроблено відповідний актовий запис №764.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний момент шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони мешкають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку із утримання дітей.

24 січня 2017 року Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу постановлено судове рішення по справі № 216/5822/16-ц, про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі - тисячу гривень на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та тисячу гривень на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 .

Відповідач не сплачує аліменти згідно постановленого судового рішення, крім того в зв`язку зі зміною мінімальної заробітної плати в Україні сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального забезпечення дітей.

На теперішній час позивачу невідомо конкретне місце де працює відповідач, так як, повідомляти про місце своєї роботи він не бажає, проте він працює без належного оформлення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» був збільшений мінімальний розмір аліментів та внесені зміни, зокрема, до ст. 181-184 СК України.

На теперішній час середня заробітна плата у промисловості м. Кривого Рогу складає 12 300 гривень, тому позивач вважає, що саме з урахуванням цієї суми зазначеної заробітної плати необхідно стягувати аліменти на утримання дітей.

На підставі наведеного вище позивач просила суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 000 грн., та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3 000 грн. від заробітку (доходу) боржника, але гарантовано не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду з цим позовом, а саме з 14 липня 2021 року.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати щомісячно зі ОСОБА_2 на користь матері дітей ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. на кожну дитину з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, до досягнення дітьми повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

В задоволені іншої частини вимог відмовлено.

Виданий раніше виконавчий лист по справі № 216/5822/16-ц, про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів в твердій грошовій сумі - тисячу гривень на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та тисячу гривень на утримання ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 вирішено повернути до матеріалів справи без виконання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутих з відповідача на утримання кожної дитини на користь позивача аліментів з 2 500 грн. до 2 000 грн. посилаючись на те, що відповідно до сталої судової практики при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів

Однак позивач не надала суду доказів на підтвердження погіршення її матеріального становища чи зміну її сімейного стану. Натомість в судовому засіданні в суді першої інстанції позивач повідомила, що має стабільний щомісячний дохід, про що свідчить і наданий до позовної заяви договір на придбання туристичної путівки вартістю 880 евро, однак суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з часу прийняття рішення від 24 січня 2017 року, матеріальне становище відповідача в кращу сторону не змінилося. Офіційного працевлаштування відповідач не має, і як наслідок стабільного доходу не отримує. За цей час відповідач не купував ні нерухомого ні рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того відповідач має батька пенсійного віку, який потребує за станом здоров`я піклування та підтримки в тому числі і фінансової (на лікування), що підтверджує наданими доказами.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Центрально-міським Відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції, про, що було зроблено відповідний актовий запис № 764.

Даний шлюб було розірвано рішенням Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 року по справі № 216/161/17.

Від вкзааного шлюбу у сторін народилися діти: донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24.01.2017 року Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу було постановлено судове рішення по справі № 216/5822/16-ц, про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі - тисячі гривень на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та тисячі гривень на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалась на те, що на сьогоднішній день розмір аліментів на одну дитину - 1 000 грн. замалий для повноцінного утримання дитини, тому просила суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходячи із найкращих інтересів дітей, дійшов висновку про наявність правових підстав для збільшення розміру та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. на кожного щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, положеннями ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім того, ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому, ст. 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому, слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Крім того, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

При цьому, положеннями ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів визначений судовим рішенням не вважається незмінним.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, відповідно до положень ст. 192 СК України особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов правильного високу про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При цьому не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала суду доказів на підтвердження погіршення її матеріального становища чи зміну її сімейного стану. Натомість в судовому засіданні в суді першої інстанції позивач повідомила, що має стабільний щомісячний дохід, про що свідчить і наданий до позовної заяви договір на придбання туристичної путівки вартістю 880 евро, однак суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, з огляду на наступне.

Зокрема, звертаючись до суду з даним позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дітей позивач надала копії чеків про її витрати на утримання дітей. Оскільки діти подорослішали та в силу їх фізичного розвитку значно змінилися їх потреби, для забезпечення їх фізичного, культурного, духовного розвитку необхідні значні кошти. Також змінились й соціальні стандарти, збільшився мінімальний розмір заробітної плати, а також прожитковий мінімум для дітей що свідчиь про те, що коштів в сумі 1 000 гривень на кожну дитину не вистачає для забезпечення дітям розвитку здібностей, відвідуванням гуртків, зважаючи на те, що позивач також несе витрати по утриманню житла, сплату комунальних послуг, придбання харчування, одягу тощо.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Відповідачем не спростовано того, що саме позивач несе усі витрати щодо утримання житла, в якому проживають діти, сплачує комунальні послуги, а також несе витрати по придбанню одягу та харчування дітям й відповідно наведені обставини, зважаючи на рівень соціально-економічного розвитку в країні, розмір мінімальної заробітної плати та здорожчання цін, дані обставини є безумовним підтвердженням погіршення майнового стану позивача, як одержувача аліментів в порівняні з тим, яке було у неї на момент визначення розміру аліментів.

При цьому відповідач по справі не заперечує проти збільшення розміру аліментів, що свідчить про те, що він не заперечує того, що з віком потреби дітей зростають що, як наслідок, тягне за собою зростання витрат на їх утримання.

Також не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на те, що з часу прийняття рішення від 24 січня 2017 року, матеріальне становище відповідача в кращу сторону не змінилося. Офіційного працевлаштування відповідач не має, і як наслідок стабільного доходу не отримує. За цей час відповідач не купував ні нерухомого ні рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він має батька пенсійного віку, який потребує за станом здоров`я піклування та підтримки в тому числі і фінансової (на лікування), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки надана відповідачем копія виписного епікризу, відповідно до якого батько відповідача з 16 березня 2022 року по 18 березня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні не свідчить про те, що останній потребує фінансової підтримки (на лікування) відповідача.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: