Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1341/22
Провадження №: 2/332/1491/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2022 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 в особі представника адвоката Прядко Д.В. звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Державний проектний інститут« Запоріжцивільпроект» про стягнення середньої заробітної плати, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 01 березня 2005 р. його, на підставі наказу № 20-к від 25.02.2005 р. було прийнято до Державного проектного інституту „Запоріжцивільпроект", який зараз має назву Державне підприємство „Державний проектний інститут „Запоріжцивільпроект" на посаду інженера 2 категорії бригади № 14.
07 березня 2015р. його, було звільнено на підставі наказу №45-к/ос від 06.03.2015р. з посади інженера 1 категорії за скороченням штату, п.1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ст. 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок;
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Невиконання роботодавцем вимог трудового законодавства, а саме ст. 116 КЗпП України, - є триваючим правопорушенням, а тому звільнений працівник може визначити обсяг своїх вимог, за ст. 117 КЗпП України на момент припинення правопорушення, а при не проведенні розрахунку, відповідно до п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.99р. № 13, до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, при цьому, згідно Постанови ВСУ у справі за № 6-15цс13 від 27 березня 2013 року, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення остаточного з ним розрахунку.
Згідно ч. 1 ст. 617 ЦК України підставою звільнення від відповідальності є випадок або непереборна сила. Не вважається випадком відсутність у боржника необхідних коштів, форс мажорні обставини (непереборну силу) підтверджує Торгово-промислова палата України.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У зв`язку з тим, що на підприємстві заробітна плата не виплачувалась, в день звільнення відповідач не провів виплати всіх сум, що належать йому.
Після звільнення Позивача та по теперішній час Відповідач не здійснив з ОСОБА_1 остаточного розрахунку. Наразі, у Відповідача перед Позивачем наявна заборгованість з 01.10.2018 року по 31.05.2022 рік.
Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Вина власника, яка згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України не доказується при розгляді інших справ, встановлена судовим рішенням № 331/2783/18 від 19.10.2018р., що набрало законної сили.
Згідно ст. 97 КЗпП система оплати праці здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/ годин.
Згідно абз.2 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», держава забезпечує підготовку і публікацію статистичних, даних про ... середню тривалість робочого часу.
Додатком до листів Мінсоцполітики від 08.08.2018р. № 78/0/206-18, від 18.10.2017р. № 224/0/103-17/214, від 29.07.2019р. № 1 133/0/206-19 та від 12.08.2020р. № 3501-06/219 визначено кількість робочих годин за період з 01.10.2018р. по 31.05.2022 рік.
У відповідності до цього зроблено розрахунок середнього заробітку і загальної суми на стягнення, яка складає 639 837 грн. 91 коп. за період з 01.10.2018р. по 31.05.2022 року
В судове засідання сторони не з`явились. Позивач та його представник адвокат Прядко Д.В. надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, не заперечують проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток за адресою його місця реєстрації.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01 березня 2005 р. ОСОБА_1 , на підставі наказу № 20-к від 25.02.2005 р. було прийнято до Державного проектного інституту „Запоріжцивільпроект", який зараз має назву Державне підприємство „Державний проектний інститут „Запоріжцивільпроект" на посаду інженера 2 категорії бригади № 14( а.с. 8).
07 березня 2015р. його, було звільнено на підставі наказу №45-к/ос від 06.03.2015р. з посади інженера 1 категорії за скороченням штату, п.1, ст. 40 КЗпП України(а.с. 9).
Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ст. 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок;
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Невиконання роботодавцем вимог трудового законодавства, а саме ст. 116 КЗпП України, - є триваючим правопорушенням, а тому звільнений працівник може визначити обсяг своїх вимог, за ст. 117 КЗпП України на момент припинення правопорушення, а при не проведенні розрахунку, відповідно до п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.99р. № 13, до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, при цьому, згідно Постанови ВСУ у справі за № 6-15цс13 від 27 березня 2013 року, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення остаточного з ним розрахунку.
Згідно ч. 1 ст. 617 ЦК України підставою звільнення від відповідальності є випадок або непереборна сила. Не вважається випадком відсутність у боржника необхідних коштів, форс мажорні обставини (непереборну силу) підтверджує Торгово-промислова палата України.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У зв`язку з тим, що на підприємстві заробітна плата не виплачувалась, в день звільнення відповідач не провів виплати всіх сум, що належать йому.
Позивач неодноразово звертався до суду за стягненням нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, це підтверджують судові накази, та рішення суду, які набрали чинності, а саме: №2-н/331/726/2013 від 15.11.2013р., №2/331/835/18 від 19.10.2018 року( а.с. 19, 20-23).
Після звільнення Позивача та по теперішній час Відповідач не здійснив з ОСОБА_1 остаточного розрахунку. Наразі, у Відповідача перед Позивачем наявна заборгованість з 01.10.2018 року по 31.05.2022 рік.
Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Вина власника, яка згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України не доказується при розгляді інших справ, встановлена судовим рішенням № 331/2783/18 від 19.10.2018р., що набрало законної сили(а.с. 20-23)
Згідно ст. 97 КЗпП система оплати праці здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами. На підприємстві Відповідача існує погодинна система оплати праці, згідно до посадового коефіцієнту, що підтверджується штатним розписом з 01.10.2014р. (колонка 6) (а.10-12) , затвердженим наказом в.о. директора підприємства №64 від 26.09.2014р. „ Про затвердження штатного розкладу з 01.10.2014р."(а.с. 13). На підприємстві Відповідача зарплата нараховується відповідно до місячної мінімальної зарплати в Україні згідно до посадового коефіцієнту встановленому штатним розписом, у якому посадова тарифна ставка позивача у погодинному розмірі складала 7грн.30коп.х2.8 = 20.44грн./год., де 7грн.30коп. - мінімальна заробітна плата в Україні з 01.12.20ІЗроку, 2.8 - посадовий коефіцієнт , що підтверджується розрахунковим листком позивача за січень 2014р. (а.с. 31), у якому посадова тарифна ставка позивача , на той час, становила 613грн.20коп.: 30 години = 20,44грн., також це підтверджується п. 6 листа, за підписом директора ДП ДПІ „Запоріжцивільпроект", №118 від 05.08.2016р. (а.с. 14).
Відповідно до штатного розпису(а.с. 10-12,13), листа ДП ДПІ „Запоріжцивільпроект" №118 від 5.08.2016р. (а.с. 14) та особової картки працівника (форма № П-2 ) (а.с. 32) посадовий коефіцієнт позивача, як інженера 1 категорії з 13.02.2013р., що підтверджується трудовою книжкою (а.с.9), складає 2,80 грн. тож слід відштовхуватися для подальшого розрахунку від цього посадового коефіцієнту.
Відповідно до ст. 95 КЗпП та ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України» на 2018 р. та 2019р. з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. місячна мінімальна зарплата в Україні складала 22, 41грн. у годину, з 01.01.2019р. складає 25,13грн. у годину, тобто, відповідно до штатного розпису, заробітна плата позивача складає 22,41грн.х2.8 = 62,75 гривень на годину у 2018 році;
Заробітна плата позивача у годину у 2019 році складає: 25,13грн.х2.8 = 70,36 гривень;
Заробітна плата позивача у годину у 2020 році складає; з 1 січня 28,31грн.х2.8=79,27 гривень; з 1 вересня - 29,20грн.х2.8=81,76 гривень;
Заробітна плата позивача у годину у 2021 році складає: з 1 січня - 36,11 гри.х2.8 = 101,10 гривень; з 1 грудня - 39,12грн.х2.8=109,54 гривень;
Заробітна плата позивача у годину у 2022 році складає; з 1 січня - 36,29грн.х2.8 = 109,93( а.с. 15 ) .
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/ годин.
Згідно абз.2 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», держава забезпечує підготовку і публікацію статистичних, даних про ... середню тривалість робочого часу.
Додатком до листів Мінсоцполітики від 08.08.2018р. № 78/0/206-18, від 18.10.2017р. № 224/0/103-17/214, від 29.07.2019р. № 1 133/0/206-19 та від 12.08.2020р. № 3501-06/219 визначено кількість робочих годин за період з 01.10.2018р. по 31.05.2022 рік.
У відповідності до цього зроблено розрахунок середнього заробітку і загальної суми на стягнення (а.с. 16), яка складає 639 837 грн. 91 коп. за період з 01.10.2018р. по 31.05.2022 року
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі ст. 47 Кодексу Законів про працю, обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.
Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно зі статтею 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
У відповідності до п.2 Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
У відповідності до п. 3 «Порядку» при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки.
У відповідності до п. 8 «Порядку», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. ( Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ N 1398 ( 1398-99-п) від 30.07.99).
Згідно з розрахунком за період з 01.10.2018 р. по 31.05.2022 р., нарахований середній заробіток за час затримки виплати працівнику при звільненні складає 639837,91 грн.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов законний,
обґрунтований, тому підлягає задоволенню.
Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 6398,38 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 18.11.2022 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік