Провадження № 2/161/747/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 травня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради Луцького району, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

04.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього та відповідачки ОСОБА_2 народилася спільна донька ОСОБА_3 . У вересні 2018 року їх спільна дитина вирішила проживати разом з ним на території України. Як наслідок, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 23.01.2019 року місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визначено за місцем його проживання. З метою поліпшення житлових умов, ним було придбано квартиру, де вони із донькою фактично проживають по даний час. Разом з тим, не погоджуючись із прийнятим дитиною рішенням ОСОБА_2 всіляко намагається забрати дитину до себе, затіваючи безпідставні провокації. Неодноразово спілкувавшись із дитиною, він зрозумів, що дитина досить сильно розчарувалася у своїй матері та дистанціювалася від неї. Згідно психодіагностичних обстежень доньки, остання проживаючи з ним знаходиться у соціальному та психологічному середовищі, яке є для неї безпечним та сталим. Втрата даного середовища призведе до значної психологічної травматизації дитини. У свою чергу, він відвозить дитину до психологів, зубних лікарів, педіатрів та офтальмологів, займається її вихованням, а відтак уся відповідальність за доньку лежить на ньому. За даних умов вважає, що проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним відповідає якнайкращим інтересам доньки. При цьому, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері із дитиною і готовий зі свого боку сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Таким чином, зважаючи на усі викладені мною обставини та той факт, що він більше трьох років проживає самостійно зі своєю донькою, з урахуванням висновків психолога, вважає за доцільне і необхідне визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з ним. Вказую, що ОСОБА_2 не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, а тому на неї слід покласти обов`язок по сплаті аліментів на утримання дитини. Враховуючи наведене, просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ним, стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошові сумі у розмірі 7000 грн., щомісячно, з моменту звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття, а також покласти на відповідачку обов`язок по відшкодуванню понесених ним судових витрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.07.2021 року провадження в цивільній справі № 161/10113/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради Луцького району, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, було зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів (Королівство Іспанія) (а.с. 54).

Крім того, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.07.2021 року компетентному органу Королівства Іспанія доручено вручити відповідачу ОСОБА_2 копію позовної заяви з доданими до неї документами, повідомлення про дату та місце судового розгляду та допитати її по суті справи; призначено основну та резервну дати судових засідань (а.с. 55).

10.01.2022 року від компетентного органу Королівства Іспанія на адресу суду надійшли документи, оформлені в ході виконання судових доручень про надання правової допомоги, вручення виклику до суду та інших документів, а також про допит по суті справи (а.с. 62-104).

Зі змісту вищевказаних документів слідує, що ОСОБА_2 за адресою свого місця проживання на території Королівства Іспанія була відсутня та встановити її нове місце проживання не виявилося за можливе. Вказана інформація була отримана від нової орендарки квартири та сусіда, який знаходився у під`їзді.

За наведених обставин, виконання судових доручень не виявилося можливим.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2022 року провадження в цивільній справі № 161/10113/21 було поновлено (а.с. 105).

До початку судового засіданні від представника позивача надійшла до суду заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 126).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце слухання справи повідомлялася належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася та будь-яких заяв чи клопотань до суду не подала.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у сторін по справі позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина донька ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним витягом із актового запису № 6918877/17, виданим 24.11.2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану у Мурсії Королівства Іспанії (ідентифікатор Том: 00411).

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 » № 48-1 від 23.01.2019 року, вирішено визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання її батька позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Разом з тим, як вбачається із рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради «Про надання дозволу ОСОБА_4 на укладення договору купівлі-продажу квартири» № 732-4 від 21.12.2020 року, ОСОБА_1 , у зв`язку із продажем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , надано дозвіл на зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання із подальшою реєстрацією її місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності згоди матері дитини ОСОБА_2 , яка проживає в Королівстві Іспанія (а.с. 11).

У свою чергу, із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 289448108 від 09.12.2021 року вбачається, що житло, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 112).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто у них існує спір щодо даного питання.

Як встановлено судом, станом на день розгляду даної справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у віці від 10 до 14 років.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною 2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання

Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).

Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Як встановлено судом, з моменту визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та станом на дату розгляду даного спору, остання постійно проживає разом зі своїм батьком позивачем ОСОБА_1 (а.с. 41).

При цьому суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року при розгляді цивільної справи № 161/6458/19 за позовом Міністерства юстиції України в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Луцької міської ради, про забезпечення повернення малолітньої дитини до Королівства Іспанія, судом касаційної інстанції було вирішено скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та постановити нове, яким визнати незаконним утримання ОСОБА_1 на території України малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернути останню до країни походження та постійного проживання Королівства Іспанія.

В ході примусового виконання вищевказаного судового рішення в цивільній справі № 161/6458/19 державним виконавцем 02.11.2021 року, 28.12.2021 року, 10.01.2022 року, 27.01.2022 року та 08.02.2022 року здійснювалися виходи за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , та встановлено, що дитина у кожному з випадків перебуває за місцем свого проживання разом зі своїм батьком. Натомість, стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлено про дату та час проведення виконавчих дій, жодного разу не прибула. Зі слів ОСОБА_3 , вона немає бажання переїхати на проживання до Королівства Іспанія.

Вищевказані обставини підтверджуються відповідними актами державного виконавця від 02.11.2021 року, від 28.12.2021 року, від 10.01.2022 року, від 27.01.2022 року та від 08.02.2022 року, які були складені в присутності представників органів опіки та піклування (а.с. 127-131).

У свою чергу, як було встановлено судом, в ході виконання судового доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду та інших документів, а також про допит по суті справи ОСОБА_2 , остання за адресою свого місця проживання на території Королівства Іспанія не проживає та встановити її нове місце проживання компетентним органом Королівства Іспанія не виявилося за можливе.

Наведене свідчить про ту обставину, що ОСОБА_2 з моменту постановлення судом касаційної інстанції судового рішення про забезпечення повернення малолітньої дитини до Королівства Іспанія, не вжила жодних дій з метою забезпечення виїзду дитини разом з нею.

Крім того, висновком фахівця від 31.10.2020 року за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено наступне: «Дитина досягла того віку та рівня розвитку, коли може самостійно висловлювати свою думку. Висловлюванням дитини слід довіряти, вони не є результатом навіювання або маніпулювання свідомістю дитини, оскільки, ОСОБА_5 чітко усвідомлює про що говорить, її відповіді на варіанти запитань про одні і ті самі теми чітко збігалися, відповіді дівчинки підкріплювалися відповідними емоційними станами, невербальні прояви ОСОБА_5 та особливості її вербальних формулювань носять ознаки достовірності. ОСОБА_3 має тісну, надійну прив`язаність та позитивну прихильність до батька, який є її опорним об`єктом і якого вона чітко пов`язує з відчуттям захищеності та безпеки, та уникаючу прив`язаність до матері. Втрата зв`язку з батьком, як опорним об`єктом, та втрата сталого середовища у якому проживає дитина, матиме значні негативні наслідки для дитини. Злата знаходиться у захисній позиції, оскільки відчуває страх та загрозу, яку вона пов`язує з ситуаціями спроби її негайного відібрання від батька матір`ю. ОСОБА_3 , проживаючи з батьком, знаходиться соціальному та психологічному середовищі, яке є для неї безпечним та сталим. Втрата даного середовища призведе до значної психологічної травматизації дитини. Встановлено, що примусове відібрання дитини від батька є неможливим без завдання дитині значної психологічної травми. Не допустити повторного травмування дитини через недбале ставлення, ігнорування її життєво важливих потреб, порушення відчуття безпеки дитини, примусовий контакт та спілкування, раптове відібрання її від батька, який є для неї опорною фігурою. У разі невиконання рекомендацій, існує значення психологічного травмування дівчинки та розвитку наслідків впливу надмірних стресових чинник константності, безпечності, надійності, передбач деформація прив`язаності щодо споріднених осі невмотивована агресія, порушення соціальної адаптації з оточуючими, схильність до руйнівної, аутичної психосоматичні порушення, розлади сну, харчової поведінки, розвиток суїцидальних нахилів тощо» (а.с. 18-29).

Повторне психодіагностичне обстеження дитини, яке було проведене 05.02.2021 року, закріплене практично аналогічним Висновком за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як і зазначене вище (а.с. 30-38).

У суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів допустимість та достовірність вищевказаних Висновків за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.10.2020 року та від 05.02.2021 року як доказів у даній справі, жодних доказів на спростування таких доказів суду надано не було, як і не надано доказів, які б ставили під сумнів компетентність, об`єктивність та неупередженість практичного психолога, якою такий висновок був складений (а.с. 39).

Як вбачається із висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради № 13 від 27.01.2022 року, « ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, однак займається фрілансом, що дає змогу створити всі необхідні умови проживання та задовольнити потреби дитини. Службою у справах дітей 19.01.2022 року проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого встановлено, що за даною адресою проживає і має постійне місце реєстрації ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_3 проживає без реєстрації. В дитиии є окрема кімната, де є місце для відпочинку та гри, одягом, взуттям, засобами особистої гігієни, іграшками, канцелярським приладдям та всім необхідним для повноцінного розвитку дитина забезпечена. Згідно довідки від 19.01.2022 року № 0010/07.02/2-202 ОСОБА_3 навчається в Підгайцівському ліцеї в 6-А класі.

Враховуючи викладене, захищаючи інтереси малолітньої дитини, керуючись ст. 160 СК України, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 72 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», беручи до уваги думку членів комісії, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком. (а.с. 68).

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

В своєму рішенні у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

Виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно визначити разом з позивачем ОСОБА_1 оскільки на своє переконання, більш комфортним і зручним для дитини буде проживання разом з батьком.

Так, за час проживання спільних дітей сторін за адресою: АДРЕСА_1 , а пізніше за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїм батьком, для дитини вже склалася звична обстановка, у неї утворилося певне коло спілкування (друзі в навчальному закладі та за місцем проживання), донька значний час відвідує гуртки.

Суд вважає, що зазначене буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи, і не позбавляє матір дитини права на спілкування та участь у її вихованні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини є такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідачки в матеріальному утриманні їх спільної дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто між ними існує спір з цього питання.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є здоровою, працездатною, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має, розмір її середньомісячного заробітку суду не відомий.

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здорова, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має.

Будь-яких доказів іншого сторонами суду надано не було.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3500 грн. щомісячно та до досягнення нею повноліття.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає потребам дитини.

У свою чергу, жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, останнім в ході розгляду справи не надано.

При цьому, не було доведено відповідачкою й тієї обставини, що вона позбавлена можливості сплачувати аліменти на утриманні доньки у розмірі, який був визначений судом достатнім та справедливим.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

З даною позовною заявою позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 04.06.2021 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради Луцького району, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908 грн., сплачені останньою при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі ст.ст. 19, 141, 150, 131, 155, 157, 159, 161, 180, 181, 182, 184 СК України, ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 280, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради Луцького району, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 (РНОКПП: відсутній; паспорт гр. України серії НОМЕР_1 , виданий 04.08.2011 року Луцьким МУ УМВС України у Волинській області).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме: 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 04 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яності дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , паспорт гр. України серії НОМЕР_1 , виданий 04.08.2011 року Луцьким МУ УМВС України у Волинській області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради Луцького району, адреса місцезнаходження: Волинська обл., Луцький р-н, с. Підгайці, вул. Шкільна, 50, .

Повний текст рішення складений 13 травня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська