Провадження № 2/344/400/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Громадська організація «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини» про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що «…01.12.2020 року відповідачем, ОСОБА_2 , на своїй особистій сторінці у Фейсбук https://www.facebook.com/liubomyr.strembitskyi.9/posts/84131 було поширено відверто неправдиву та наклепницьку інформацію відносно мене та Громадської організації «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини», головою якої я є, явно образливого змісту. Зокрема, відповідач обізвав нашу організацію «Рога і копита», використавши без дозволу атрибути нашої ГО, а саме - печатку та назву, а також зразок нашого посвідчення, явно спотворивши його в якомусь графічному редакторі, та додавши надпис образливого вмісту: «Бєрі сєбє всьо, я сєбє єщо нарісую», чим принизив мою честь та гідність як людини, активіста, голови ГО «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини» та наніс мені непоправної моральної та матеріальної шкоди, оскільки тисячі людей переглянули даний допис та пост ОСОБА_2 та дехто з них міг повірити в неправдиву інформацію щодо мене та засумніватися в мені як керівникові ГО «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини», в моїй законній та чесній діяльності як голови нашої громадської організації. Отже, Відповідач свідомо та публічно звів на мене та ГО «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини» наклепи, знаючи, що насправді вони є безпідставними (оскільки відповідач є керівником Івано-Франківського рибоохоронного патруля і не може не знати чинного законодавства). Відповідачем було зроблено це свідомо та навмисно, задля приниження моєї честі та гідності та поширення про мене та очолювану мною організацію завідомо неправдивих відомостей принизливого та образливого характеру. Так, відповідач, користуючись своїм статусом публічної особи та державного службовця, оприлюднив через свій профіль у Фейсбуці ганебну, завідомо не правдиву та спотворену інформацію, що здатна зганьбити будь-якого громадянина України, що є неприпустимим! Особливий цинізм та зухвальство полягає у тому, що задля досягнення своїх ницих цілей відповідач зловживає своїм службовим становищем та відкрито зневажає звичайні принципи етики та моралі державного посадовця. Цинізм та зухвалість таких висловлювань та вчинків особливо мене шокує та вражає до глибини душі. Я чоловік та батько, і тому публічне поширення неправдивої інформації про мою буцімто незаконну діяльність, на кшталт звинувачення у неналежному використанні коштів принижує мою -честь і гідність та ділову репутацію як голови ГО «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини» і взагалі порядної людини! Тому позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права та ганьбить честь, і гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, поширену ним ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом розміщення на цій же сторінці тексту під назвою «Спростування недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 та ГО «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини», стягнути зі ОСОБА_2 моральну шкоду за поширення недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права та ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3783,60 гривень.

Відповідач подав суду відзив на позов. В якому зазначив «…Вказане твердження позивача безпідставне, оскільки у оспореному висловлюванні, у якому я не зазначив прізвище ОСОБА_1 та найменування ГО «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини», я поширив у пристойній формі оціночні судження, думки, переконання, які є вираженням моєї суб`єктивної думки і поглядів. Оспорені оціночні судження я не поширив у брутальній чи принизливій формі. Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини».

Відповідач подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Судом встановлено наступні обставини.

Так відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Крім цього за змістом ст. 175 ЦПК України в позовній заяві повинно бути вказано зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Разом з цим в ст. 13 ЦПК України проголошено принцип диспозитивності цивільних процесуальних відносин, за змістом якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином на час звернення до суду позивачу було однозначно відомо його обов?язок зазначити в позові усі спірні фактичні обставини, які на думку позивача визначають правові підстави для нього для звернення до суду.

До обов`язку суду не належить виконання обов`язків позивача замість позивача в частині визначення правових підстав для звернення позивача до суду замість позивача.

Також до обов`язку суду не належить виконання інших обов`язків позивача.

Тому позивачу не гарантовано зазначення в позові лише адреси сторінки в інтернеті, на якій розміщено будь-яку задуману позивачем інформацію, яку суду самостійно необхідно збирати і вирішувати, яка саме частина відповідної інформації могла б порушити задумані позивачем права.

За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже позивачу процесуальним законом прямо заборонено здійснювати доказування на будь-яких припущеннях.

Враховуючи обов`язок позивача за ст. 175 ЦПК України щодо чіткого і однозначного визначення в змісті письмової позовної заяви, підписаної позивачем, спірних фактичних обставин і правових підстав звернення до суду ним зазначено в позові наступні спірні фактичні обставини: «…Зокрема, відповідач обізвав нашу організацію «Рога і копита», використавши без дозволу атрибути нашої ГО, а саме - печатку та назву, а також зразок нашого посвідчення, явно спотворивши його в якомусь графічному редакторі, та додавши надпис образливого вмісту: «Бєрі сєбє всьо, я сєбє єщо нарісую», чим принизив мою честь та гідність як людини, активіста, голови ГО «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини» та наніс мені непоправної моральної та матеріальної шкоди, оскільки тисячі людей переглянули даний допис та пост ОСОБА_2 та дехто з них міг повірити в неправдиву інформацію щодо мене та засумніватися в мені як керівникові ГО «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини».

В позові вказано, що відповідачем не поширено інформацію про дійсні обставини, фактичні події, що мали місце, а здійснено критику і порівняння інформації про юридичну особу, як вважає позивач, з негативним контекстом загально відомого літературного елементу твору письменників-співавторів ОСОБА_3 , 18971937) і ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 , 19021942) та іншого кінематографічного елементу радянської музичної комедія, екранізації однойменної оперети Бориса Александрова Весілля в Малинівці» (рос. «Свадьба в Малиновке»).

Однак відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таки чином вживання гіпербол, алегорій, сатири прямо визначено в змісті ст. 30 Закону України «Про інформацію» як оціночне судження та встановлено правовий наслідок такої дії по-перше, неможливість спростування, а по-друге, заборона притягнення до відповідальності.

Безпосередньо для вирішення спорів щодо використання оціночних суджень законом передбачено організаційно правову форму здійснення відповідної дії. Тому за змістом цивільного законодавства до обов`язків саме позивача належало використання організаційно правової форми здійснення відповідної дії, що встановлена законом, а не порушення позивачем відповідного обов`язку.

Так позивач не подав суду доказів, що звернувся до відповідача із власним тлумаченням справи чи оціночних суджень.

Щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. На цьому наголосив Верховний Суд у справі №761/32924/19-ц.

ВС зазначив, що тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

В рішенні Верховного Суду вказано, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lingens v. Austria» зазначено, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що «суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" або тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе».

В позові вказано, що дія полягала у використанні без дозволу громадської організації печатки та назви, а також зразка посвідчення, «..явно спотворивши його в якомусь графічному редакторі».

Отже за змістом позову дія відповідача стосувалась юридичної особи, однак в позові вказано, що моральна шкода заподіяна особисто позивачу як голові громадської організації.

Однак за змістом цивільного законодавства ні посадова особа громадської організації не ототожнюється з самою громадською організацією, ні моральна шкода, що заподіюється юридичній особі, не ототожнюється зі шкодою, яка заподіюється посадовій особі такої юридичної особи.

Якщо дію щодо поширення інформації поширено про юридичну особу, то позивачем може бути виключно відповідна юридична особа.

Таким чином позивачем не доведено перед судом якими правовими підставами ним обґрунтовано його висновок, що дія відповідача щодо юридичної особи має своїм наслідком відшкодування моральної шкоди на користь посадової особи, а не юридичної особи.

Важливо особливо відзначити, що позов подано безпосередньо від імені фізичної особи ОСОБА_1 , а не від юридичної особи, а також його підписано особисто від імені фізичної особи ОСОБА_1 , а не від юридичної особи за опосередкуванням представника, що діє на підставі довіреності чи органу юридичної особи або закону.

Крім цього в прохальній частині позову розміщено прохання про визнання недостовірною інформації, яка порушує особисті немайнові права та ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_1 , а не юридичної особи, посадовою особою якої є позивач.

Отже в описовій частині позову вказано, що спірну інформацію поширено про юридичну особу, а в прохальній частині позову вказано на прохання спростувати інформацію, що порушує права фізичної особи.

Проте в ч. 1 ст. 2 ЦК України вказано, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи є самостійними учасниками цивільних відносин, наділені самостійними правами.

Отже позивач абсолютно безпідставно та всупереч змісту ч. 1 ст. 2 ЦК України ототожнює себе з юридичною особою.

Так само за змістом позову моральну шкоду обґрунтовано тим, що безпосередньо стан позивача зумовлює його підвищену нервозність, він негативно реагує на речі і вислови, у нього підвищується артеріальний тиск, часті головні болі і безсоння. Тому позов обґрунтовано моральним станом позивача фізичної особи, а не юридичної особи, про яку саме за змістом позову було поширено спірну інформацію.

Також необхідно відзначити, що позовна заява не містить будь-якого розрахунку моральної шкоди з урахуванням кожної конкретної безпосередньої дії відповідача, її впливу на честь, в наступному на гідність, а надалі на ділову репутацію юридичної особи, і яка безпосередньо сума грошових коштів обумовлює компенсацію завданих втрат.

Однак відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже саме на позивача процесуальним законом покладено обов?язок розміщення в позові чіткого розрахунку моральної шкоди з урахуванням кожної конкретної безпосередньої дії відповідача, її впливу на честь, в наступному на гідність, а надалі на ділову репутацію юридичної особи, і яка безпосередньо сума грошових коштів обумовлює компенсацію кожної із заподіяних втрат.

Так само відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже позивачу не гарантовано ні подання позову на основі припущення, ні здійснення доказування обставин за позовом на основі припущення.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Протягом всього судового розгляду спору від третьої особи не надійшло заяви про самостійні вимоги, або про вступ до участі в спорі на стороні позивача чи заміну позивача на належного.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Громадська організація «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини» про визнання недостовірною інформації та такою, що порушує особисті немайнові права та ганьбить честь, і гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, поширену ним ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом розміщення на цій же сторінці тексту під назвою «Спростування недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 та ГО «Об`єднання підводних мисливців та рибалок Черкащини», стягнути зі ОСОБА_2 моральну шкоду за поширення недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права та ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3783,60 гривень відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.