Ухвала

29 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 465/7009/21

провадження № 61-10568ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , про стягнення частини грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

У листопаді 2022 на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, в обґрунтування якого заявник зазначає, що не має можливості сплатити судовий збір, оскільки перебуває у важкому майновому стані; за попередній календарний рік у нього відсутні доходи. На підтвердження зазначеного надає копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків від 21 лютого 2022 року.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

У статті 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.

Вирішення питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Заявником оскаржуються судові рішення, якими відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення частини грошової компенсації у розмірі 30 100,00 дол. США.

З урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подання позову (станом на 01 серпня 2021 року 1 долар США дорівнював 26,88 грн) 30 100,00 дол. США еквівалентно 809 088,00 грн, що і є ціною позову.

Таким чином, судовий збір за подання касаційної скарги становить 16 181,76 грн (809 088,00 грн ? 1% ? 200 %).

Закон України «Про судовий збір» визначає обов`язок особи, яка звертається до суду за захистом свого майнового, немайнового права та/або обов`язку, здійснити сплату судового збору. Такий обов`язок справляння судового збору є законним фінансовим обмеженням та убезпечує від надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

За змістом практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Потрібно враховувати, що відповідно до частини першої статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом частин першої, третьої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади.

Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору суд виходить з того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов переконання, що надання доступу заявникам до правосуддя через звільнення від сплати судового збору не буде мати бажаного результату, якщо через відсутність фінансування суди фактично не зможуть здійснювати правосуддя.

Наведені заявником обставини не можуть бути підставою для повного звільнення від сплати судового збору, оскільки ним не надано доказів на підтвердження того, що його майновий стан на день звернення з касаційною скаргою (24 жовтня 2022 року) перешкоджав сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі. Надана заявником копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків від 21 лютого 2022 року не є беззаперечним документом, який підтверджує майновий стан заявника та відсутність у нього можливості сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що з 01 січня 2022 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 6 500,00 грн.

Ураховуючи зазначене та виходячи із засад справедливості Верховний Суд вважає, що заявнику необхідно сплатити частину судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 6 500,00 грн, тобто розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року.

Лише після часткової сплати судового забору за подання касаційної скарги судом може бути вирішене питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати іншої частини судового збору.

За змістом частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений, в тому числі і за ініціативою суду.

Оскільки заявником не усунуті недоліки касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що наявна можливість зазначений в ухвалі Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року строк для усунення недоліків касаційної скарги продовжити та повідомити про це заявника.

Заявнику необхідно сплатити частину судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 6 500,00 грн.

Судовий збір підлягає перерахуванню або внесенню за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Керуючись частиною другою статті 127, статтею 185 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, а саме: сплати частини судового збору у розмірі 6 500,00 грн до 29 грудня 2022 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали суду.

Питання відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору в сумі 9 681,76 грн вирішити за результатами виконання цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак