Справа № 444/1248/21
Провадження № 2/444/86/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

10 листопада 2022 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

з участю представників позивача ОСОБА_1 - адвокатів Федірко І.І., Антонюк О.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку, про поділ автомобіля,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 02 червня 2007 року по 20 жовтня 2020 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 28 січня 2020 року, cерія НОМЕР_1 , виданого повторно. 20 жовтня 2020 року шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 02 червня 2007 року, актовий запис №1235, розірвано на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2020 року. У період перебування у шлюбі була придбана за договором купівлі-продажу від 05.10.2012 року, серія та номер:1170, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1095 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер: :02:013:0092. Після розлучення вона з відповідачем не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної земельної ділянки. Оскільки, майно було придбане в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вона має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею1/2 частки земельної ділянки, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга статті 71 Сімейного кодексу України).

У зв`язку з наведеним позивач просить здійснити поділ майна - земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1095 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер: :02:013:0092, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1095 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер: :02:013:0092.

Ухвалою судді від 05.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 04.08.2021 року (арк. спр. 30-31, том 1).

20.07.2021 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву. У відзиві посилається на те, що сторони по справі колишнє подружжя ОСОБА_2 , 1979 року народження, та ОСОБА_1 , 1986 року народження, шлюб між якими укладено 2 червня 2007 року, міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління Юстиції за № 1235, та розірвано 20 жовтня 2020 року Залізничним районним судом міста Львова. Від цього шлюбу в них є дві доньки: ОСОБА_3 , 2009 року народження, та ОСОБА_4 , 2014 року народження. До укладення шлюбу ОСОБА_5 не працювала, сім`ю він утримував за свої особисті кошти, також допомагали: мої батьки, позики, кредити. Більшу частину коштів на будинок надавали його батьки з правом проживання та виховання онуків. Відповідач зазначає, що позивачка влаштувалась на роботу лише в травні 2020 року, вільний час проводила на свій розсуд, а він кожен день відвозив дочку ОСОБА_3 до школи, а ОСОБА_4 до дитячого садочку. Посилається на ч. 3 ст. 57 СК України, відповідно до якої майно набуте нею ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй йому особисто є особистою приватною власністю, а тому майно, яке набуте за час шлюбу, є його особистою приватною власністю (арк. спр. 35-38, том 1).

04.08.2021 року підготовче судове засідання відкладено за письмовими заявами сторін на 07.09.2021 року (арк. спр. 61-65, том 1).

07.09.2021 року ухвалою суду у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано в приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Головач О.Р. копію нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі-продажу від 05.10.2012 року земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1095 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер: :02:013:0092. Оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 30.09.2021 року (арк. спр. 76-77, том 1).

29.09.2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій зазначає, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,1095 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер: :02:013:0092. В своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить суд поділити земельну ділянку по 1/2 її частини, посилаючись при цьому на ст. ст. 60-71 СК України, вважаючи вказану земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що вказана земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя, а набута та придбана ним за його особисті кошти. До часу укладення шлюбу 2 червня 2007 року вони проживали разом з ОСОБА_1 , починаючи з 2004 року на орендованих ним квартирах. ОСОБА_1 за вказаний період не працювала, та жодних коштів для ведення сімейного господарства не могла надавати. Фактично всі витрати він ніс особисто. В час набуття земельної ділянки 5.10.2012 року, така була придбана лише за його особисті кошти, оформлена на нього і на його прохання чи ОСОБА_6 заперечує, що земельна ділянка оформлена на нього, з приводу наведеного вона не мала жодних претензій. Коли була придбана земельна ділянка ОСОБА_6 влаштовувала скандали за те, що я придбав ділянку, а не повіз її на море, і що вона не народжена щоб проживати у селі. Зазначає, що у нього були свої заощадження, а також були позичені кошти у його рідного брата ОСОБА_7 23000 дол. США і його тітки ОСОБА_8 12000 дол. США. З приводу неповернення грошей ОСОБА_7 , такий звернувся в Залізничний ВП поліції м. Львова, з приводу наведеного його викликали в Залізничний ВП поліції м. Львова, де він давав покази і зобов`язувався повернути кошти. Також він продав квартиру у м. Черкаси, яка належала йому і не була спільним майном подружжя, а належала йому ще до одруження з ОСОБА_6 . Крім цього працюючи в Португалії з 2001 по 2004 роки, він відкладав собі заощадження, працюючи над нормовані години, отримуючи заробітну плату в районі 1500-2000 євро по курсу на той час. Повернувшись на Україну, він працював на двох роботах та заочно закінчив Київський Університет внутрішніх справ, отримав свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю, та працює по сьогоднішній день адвокатом в Раді Адвокатів Львівської області. З приводу наведеного просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, оскільки така придбана за його особисті кошти в інтересах їх дітей. Просить в позові ОСОБА_6 до нього про поділ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1095 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер: :02:013:0092 відмовити та задоволити зустрічний позов, та визнати за ним право власності на земельну ділянку, яку він при задоволенні зустрічної позовної заяви подарує по Ѕ ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк. спр. 120-123, том 1).

30.09.2021 в підготовчому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючої судді Олещук М.М. передано на вирішення іншому судді Жовківського районного суду Львівської області, визначеному в порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України (арк. спр. 138-140, том 1).

12.10.2021 року ухвалою Жовківського районного суду у Львівській області у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід головуючої судді Олещук М.М. відмовлено (арк. спр. 147-148, том 1).

Після вирішення заяви про відвів, підготовче судове засідання призначено на 30.11.2021 року (арк. спр. 153-154, том 1).

30.11.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 23.12.2021 року за клопотанням відповідача (арк. спр. 161-163, том 1).

23.12.2021 року у підготовчому судовому засіданні ухвалою суду продовжено відповідачу ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк для подачі зустрічної позовної заяви. Прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку з первісним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та об`єднано їх в одне провадження. У підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 27.01.2022 року (арк. спр. 166-167, том 1).

20.01.2022 року представником позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_9 подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник зазначає, що посилання позивача за зустрічним позовом на те, що відповідач за зустрічним позовом не заперечувала оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки на нього, не заслуговують на увагу, оскільки якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Доказами придбання земельної ділянки за особисті кошти позивач за зустрічним позовом вважає розписки, які варто зазначити, були надані близькими родичами, а саме рідним братом позивача за зустрічним позовом та тіткою. Предметом спору є земельна ділянка придбана за договором купівлі-продажу від 05.10.2012 року, серія та номер: 1170, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1095 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер: :02:013:0092. Розписка, копію якої долучено до зустрічної позовної заяви, від тітки - ОСОБА_8 , взагалі не стосується предмету спору, так як кошти позивач за зустрічним позовом, відповідно до розписки отримав для купівлі шиномонтажного обладнання. Що стосується розписки від рідного брата - ОСОБА_7 , то така критично оцінюється, так як написана близьким родичем та крім того, розписка про передачу коштів є неналежним доказом, оскільки відомості про те, що ОСОБА_2 такі кошти отримав в особисту власність, у цьому документі відсутні. Враховуючи, що розписка написана рідним братом позивача за зустрічним позовом і зважаючи на те, що наскільки відомо відповідачу за зустрічним позовом, останній не мав фінансової можливості позичити таку суму коштів, виникають обґрунтовані сумніви щодо написання такої розписки. Крім того, позивачем за зустрічним позов не надано і доказів того, що він витратив позичені кошти саме на придбання спірної земельної ділянки, а не на інші потреби. Жодних доказів про те, що кошти, які були ним зароблені в період з 2001 року по 2004 рік були його особистою приватною власністю і витрачені на придбання земельної ділянки зустрічний позов не містить, як і доказів отримання суми заробітної плати, ще й при врахуванні того, що позивач за зустрічним позовом перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Представник просить в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі (арк. спр. 172-174, том 1).

27.01.2022 року відкладено підготовче судове засідання у справі на 22.02.2022 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 (арк. спр. 182-183, том 1).

01.02.2022 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 . У запереченні ОСОБА_2 зазначає, що з часу одруження вони проживали на квартирі, колишня дружина не працювала, витрати за орендовану квартиру та ведення сімейного господарства велось лише за кошти, які він отримував працюючи на декількох роботах одночасно. У відзиві ОСОБА_1 також зазначено, що його брат ОСОБА_7 не мав можливості надати таку суму грошей, однак наведене не відповідає дійсності, оскільки кошти будь кого із осіб, та їх набуття не можуть буди предметом дослідження. ОСОБА_2 стверджує, що з моменту одруження він офіційно не працював і забезпечував сім`ю лише за позичені у родини та відкладені кошти, які він заробив до шлюбу у ОСОБА_10 . Так, земельну ділянку він придбав за позичені кошти у 2012 році, коли тільки склав іспити і став адвокатом, і лише з того часу почав офіційно працювати (арк. спр. 193-195, том 1).

22.02.2022 року справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікуванні (арк. спр. 197, том 1).

29.03.2022 року ухвалою суду відкладено підготовче судове засідання у справі на 04.05.2022 року у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення сторонам у справі повідомлення про дату, час і місце підготовчого судового засідання, враховуючи, що сторони не були повідомлені належним чином про час та дату підготовчого судового засідання (арк. спр. 204, том 1).

04.05.2022 року підготовче судове засідання відкладено на 24.05.2022 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2 , надавши відповідачу можливість реалізувати право для обрання нового представника у справі у зв`язку із смертю його представника адвоката Тимчишина М.Й. (арк. спр. 215-217, том 1).

24.05.2022 року ухвалою підготовчого судового засідання відмовлено в задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про призначення судово-медичної експертизи на предмет вживання ОСОБА_6 наркотичних, психотропних засобів (арк. спр. 221-222, том 1).

24.05.2022 року ухвалою підготовчого судового засідання продовжено представнику позивача за первісним позовом ОСОБА_6 - ОСОБА_9 пропущений процесуальний строк для подачі відзиву на зустрічну позовну заяву. Прийнято відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про поділ земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку до розгляду (арк. спр. 223-224, том 1).

У підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 07.06.2022 року (арк. спр. 225-229, том 1).

Ухвалою суду від 07.06.2022 року заяву позивача за зустрічним позовом про збільшення (доповнення) розміру позовних вимог залишено без руху, надано ОСОБА_2 строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення заяви без руху (арк. спр. 239-240, том 1).

Ухвалою підготовчого судового засідання від 07.06.2022 року відмолено в задоволенні клопотання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_6 - адвоката Антонюк Ольги Олегівни про витребування доказів (арк. спр. 241-242, том 1).

Оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 20.07.2022 року (арк. спр. 243-246, том 1).

14.06.2022 року до суду надійшло доповнення до зустрічної позовної заяви від ОСОБА_2 , у якому ОСОБА_2 зазначає, що з часу укладення шлюбу - 2 червня 2007 року ОСОБА_11 за вказаний період не працювала, та жодних коштів для ведення сімейного господарства не могла надавати. Фактично всі витрати він ніс особисто. В момент набуття земельної ділянки, 5.10.2012, така була придбана лише за його особисті кошти, та, відповідно, зареєстрована на нього. Спірна земельна ділянка була придбана ним за заощаджені під час роботи у Португалії з 2001 по 2004 роки кошти, а також позичені кошти у рідного брата, ОСОБА_7 23000 дол. США, і тітки ОСОБА_8 12000 дол. США. Позика грошей зумовлена тим, що необхідно було придбати земельну ділянку та розпочати будівництво. З приводу неповернення грошей ОСОБА_7 , такий звернувся в Залізничний ВП поліції м. Львова, з приводу наведеного його викликали в Залізничний ВП поліції м. Львова, де він давав покази і зобов`язувався повернути кошти. Щодо його спільного сумісного майна з ОСОБА_1 зазначає, що під час шлюбу було придбано автомобіль Nissan Almera, 2007 року випуску, який зареєстровано на ОСОБА_1 . Хоч даний автомобіль був придбаний за кредитні кошти, які повертались банківській установі ним, однак вважає, що автомобіль є предметом спільної сумісної власністю подружжя, та має бути розділений між сторонами в рівних частинах. Згідно з актом оцінки транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом-оцінювачем ОСОБА_12 від 03.06.2022, автомобіль Nissan Almera, 2007 реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , вартість транспортного засобу становить 128 000 грн. У даний час у мирний спосіб досягти згоди із ОСОБА_1 щодо подальшого використання автомобіля не вдалось, тому, зважаючи, що саме він використовує автомобіль для підвезення їх дітей до навчального закладу та гуртків, просить визнати за ним право власності на спірний автомобіль із подальшою його компенсацією ОСОБА_1 половини вартості автомобіля (арк. спр.1-4, том 2).

20.07.2022 року справ знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді в нарадчій кімнаті (арк. спр. 11, том 2).

11.08.2022 року ухвалою суду в підготовчому судовому засіданні прийнято до розгляду доповнення (збільшення) позовних вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом. Заяву позивача за зустрічним позовом про збільшення (доповнення) розміру позовних вимог в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про поділ земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, поділ автомобіля, прийняти до розгляду та розглядати з первісним позовом (арк. спр. 14-15, том 2).

11.08.2022 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 31.08.2022 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 (арк. спр. 16-17, том 2).

31.08.2022 року ухвалою підготовчого судового засідання відмовлено в задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про призначення судово-психологічної експертизи ОСОБА_6 (арк. спр. 19-20, том 2).

31.08.2022 року ухвалою підготовчого судового засідання відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_6 ОСОБА_9 про призначення судової технічної експертизи (арк. спр. 21-22, том 2).

31.08.2022 року ухвалою Жовківського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 26.09.2022 року (арк. спр. 25-26, том 2).

26.09.2022 року справа знята з розгляду, відкладено розгляд справи на 10.10.2022 року (арк. спр. 28, том 2).

10.10.2022 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 10.11.2022 року у зв`язку неявкою сторін у справі у судове засідання (арк. спр. 30, том 2).

10.11.2022 року в судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 - адвокат Антонюк О.О. просила первісний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 щодо поділу земельної ділянки відмовити. Щодо поділу автомобіля, то покладається на розсуд суду.

10.11.2022 року в судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 - адвокат Федірко І.І. просила первісний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 щодо поділу земельної ділянки відмовити. Щодо вимог зустрічного позову про поділ автомобіля, то покладається на розсуд суду.

10.11.2022 року в судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 просив його зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 82 ЦПК України встановлює підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2020 року у справі №462/944/20 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 02 червня 2007 року, актовий запис №1235 (арк. спр. 6-7, том 1).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,1095 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:013:0092. Підставою для державної реєстрації права власності є договір купівлі-продажу (арк. спр. 8, том 1).

Згідно з Довідкою про надання інформаційно-консультативних послуг, яка складена 08.04.2021 року, суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «ЛЕКС СТАТУС», що діє на підставі договору №2027 від 08.04.2021р., надав інформацію про вартість земельної ділянки (кадастровий номер :02:013:0092) загальною площею 0,1095 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка становить 298 895 грн. 00 коп. (арк. спр. 12-15, том 1).

З наданого на ухвалу суду приватним нотаріусом копії договору купівлі-продажу земельної ділянки встановлено, що 05.10.2012 року гр. ОСОБА_13 (продавець) передала, а ОСОБА_2 (покупець) прийняв у власність земельну ділянку, площею 0,1095 га, місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :02:013:0092. За домовленістю сторін продаж земельної ділянки вчинено за 102 207,00 грн. (арк. спр. 96-97, том 1).

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому, особисто.

Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка набута сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожною зі сторін право власності на 1/2 частки спірної земельної ділянки.

Так, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ подані ОСОБА_2 розписки, оскільки достовірність таких розписок не встановлена під час розгляду справи. Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що спірна земельна ділянка, яка була придбана у 2012 році, була придбана саме за кошти, запозичені ним у брата ОСОБА_7 , та кошти, які запозичені ним у тітки ОСОБА_8 . Дані твердження щодо отримання ОСОБА_2 коштів в позику на придбання спірної земельної ділянки під час перебування сторін у шлюбі, не доводять того факту, що така спірна земельна ділянка є лише особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України.

Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, спірний автомобіль "Nissan Almera", 2007 року випуску, є об`єктом спільної сумісної власності сторін як набутий подружжям під час шлюбу у спільну сумісну власність. Іншого судом не встановлено і фактично дані обставини сторони не оспорюють.

За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, судом визнається, що вказане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності - належить кожному з подружжя нарівні, і у разі поділу такого майна частки кожного з подружжя у ньому є рівними, тобто у кожного по 1/2 частці.

Відповідно до матеріалів справи позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просив здійснити поділ майна, а саме спірного автомобіля шляхом визнання за ним права приватної власності на автомобіль марки "Nissan Almera", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 та стягнення з нього на користь ОСОБА_6 грошової компенсації її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 вартості спірного автомобіля в сумі 64 000 грн.

В судовому засіданні представники відповідачки за зустрічним позовом висловили думку про те, що в частині поділу автомобіля, який запропонований позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , вони, попередньо узгодивши позицію з їх довірителькою ОСОБА_1 , покладаються на розсуд суду.

При вирішенні питання про доцільність залишення автомобіля саме позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 зі стягненням з нього грошової компенсації на користь ОСОБА_1 , суд бере до уваги, що автомобіль є неподільною річчю і є недоцільним залишення автомобіля у спільній власності.

Відповідно до Акту оцінки транспортного засобу від 03.06.2022 року №00424, наданого відповідачем, вартість транспортного засобу "Nissan Almera", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , тип: легковий седан В, боєм двигуна: 1596, колір: зелений, становить 128 000 грн. 00 коп. (арк. спр. 236-238, том 1).

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 звернули увагу суду на те, що в Акті оцінки транспортного засобу, зазначено, що оцінка проводилась на замовлення ОСОБА_1 , однак. вона такої не замовляла, а тому такий звіт не може бути належним та допустимим доказом вартості спірного автомобіля.

Суд першої інстанції бере до уваги Акт оцінки транспортного засобу від 03.06.2022 року №00424, який наданий суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_12 , оскільки його кваліфікація і право на зайняття даним видом діяльності підтверджується відповідними документами: копією Сертифіката №921/19 суб`єкта оціночної діяльності від 28.11.2019 року, який дійсний до 22.11.2022 року, копією посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 11796-ПК (арк. спр. 237, том 1).

Таким чином, суд першої інстанції здійснює поділ спільного майна саме у такий спосіб, про який просив позивач за зустрічним позовом, враховуючи наданий ним Акт оцінки транспортного засобу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем за зустрічним позовом було сплачено судовий збір у сумі 1280 грн. 00 коп. щодо вимог про поділ транспортного засобу, а тому, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 1280 грн. 00 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_6 задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1095 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер: :02:013:0092.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1095 га, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер: :02:013:0092.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 автомобіль марки "Nissan Almera", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки "Nissan Almera", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 .

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 вартості автомобіля марки "Nissan Almera", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 в сумі 64 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 1280 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повне рішення суду складено 17.11.2022 року.

Суддя: Олещук М. М.