КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3899/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022року місто Київ

справа № 752/23843/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» на його користь 20836,32 грн. безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування вимог посилався на те, що в період з січня 2019 рокупо час звернення до суду з даним позовом між ним та ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» було укладено 14 кредитних договорів, умови яких він належним чином виконував та на виконання яких ним було сплачено проценти за користування кредитом в загальній сумі 20836,32 грн.

Вказував, що він з 10 липня 2018 року і по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а тому ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» не мало права нараховувати та стягувати з нього проценти за користування кредитними коштами в відповідно дост.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» на користь ОСОБА_1 579,32 грн.
Стягнуто з ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» в дохід держави судовий збір у розмірі 24,43 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, якимвідмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що фактично відповідачу стало відомо про те, що позивач є військовослужбовцем після виконання ним зобов`язань по 14 договорах та укладенні 15 договору, а саме 05 жовтня 2020 року після отримання від ОСОБА_1 заяви від 02 жовтня 2020 року з додатками про повернення сплачених процентів по укладеним договорам, серед яких був оригінал довідки (форма №5) №2494 від 22 вересня 2020 року та копія військового квитка серія НОМЕР_2 .
Вказував, що повернення коштів відповідачем на користь позивача розраховано як різниця між сплаченою позивачем сумою заборгованості та сумою виданих кредитних коштів за договором.
Зазначав, що ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» було анульовано нараховані позивачу бонуси за укладеними договорами та виключено з Програми лояльності товариства, оскільки згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», проценти за користування кредитними коштами не нараховуються, а також відповідно до Програми лояльності, нараховані бонуси не можуть бути використані позичальником на погашення тіла кредиту.
Посилався на те, що за умови коли б позивачем перед укладенням договору, було повідомлено та надано підтверджуючі документи, що він є військовослужбовцем, то відповідач за укладеним договором не нараховував би проценти за користування кредитними коштами, а також не нараховувалися бонуси за дострокове погашення заборгованості по договорам, оскільки відповідно до Програми лояльності товариства, не передбачено погашення бонусами тіла кредиту, бонуси не є електронними грошовимикоштами, не є платіжним засобом за межами інформаційно-телекомунікаційної системи товариства.
Вказував, що позивач в своїй позовній вимозі, не просив суд першої інстанції стягнути з відповідача нараховані бонуси, а тому вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення вийшов за межі позовних вимог, чим порушив вимоги ч.2 ст.264 ЦПК України.
Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» та ОСОБА_1 в період з 03 січня 2019 року по 05 вересня 2019 року було укладено 15 договорів, по 14 з яких позивачем повністю виконані зобов`язання, зокрема:
03 січня 2019 року - договір №399769075, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 2000 грн., строком на 14 календарних днів та сплатою 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 346,75% річних);
15 січня 2019 року - договір №, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 3250 грн., строком на 30 календарних днів та сплатою 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 346,75% річних);
23 січня 2019 року - договір №, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 3520 грн., строком на 30 календарних днів та сплатою 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 346,75% річних);
10 лютого 2019 року - договір №, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 3500 грн., строком на 27 календарних днів та сплатою 1,15% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 419,75% річних);
21 лютого 2019 року - договір №, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 4610 грн., строком на 17 календарних днів та сплатою 1,15% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 419,75% річних);
05 березня 2019 року - договір №, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 5300 грн., строком на 30 календарних днів та сплатою 1,15% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 419,75% річних);
29 березня 2019 року - договір №, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 6790 грн., строком на 30 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
07 квітня 2019 року - договір №, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 2500 грн., строком на 30 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
11 квітня 2019 року - договір №, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 7430 грн., строком на 30 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
30 квітня 2019 року - договір №, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 9200 грн., строком на 30 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
28 травня 2019 року - договір № (зі змінами), за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 5500 грн., строком на 29 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
12 червня 2019 року - договір № (зі змінами), за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 10650 грн., строком на 40 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
28 червня 2019 року - договір №798960799, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 12220 грн., строком на 30 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
08 липня 2019 року - договір № (зі змінами), за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 13660 грн., строком на 59 календарних днів та сплатою 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (із розрахунку 434,35% річних);
05 вересня 2019 року - договір №398498100, за умовами якого позивачу наданий кредит в розмірі 1499 грн., строком на 30 календарних днів.
20 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати інформацію щодо виконання вищевказаних договорів.
У відповідь на заяву позивача, ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» надано відповідь №29072020/5 від 29 вересня 2020 року з приводу всіх правовідносин, які виникли між ОСОБА_1 та товариством за останні три роки, з якої вбачається, що:
за договором №399769075 від 03 січня 2019 року позивачем сплачено 247 грн. процентів за користування кредитом;
за договором № від 15 січня 2019 року - 277,92 грн. процентів за користування кредитом;
за договором № від 23 січня 2019 року - 601,92 грн. процентів за користування кредитом;
за договором № від 10 лютого 2019 року - 483 грн. процентів за користування кредитом;
за договором № від 21 лютого 2019 року року - 689,26 грн. процентів за користування кредитом;
за договором № від 05 березня 2019 року - 1523,75 грн. процентів за користування кредитом (з них 34,75 грн. сплачено за рахунок бонусів);
за договором № від 29 березня 2019 року - 646,40 грн. процентів за користування кредитом;
за договором № від 07 квітня 2019 року - 148,75 грн. процентів за користування кредитом;
за договором № від 11 квітня 2019 року - 1768,40 грн. процентів за користування кредитом;
за договором № від 30 квітня 2019 року - 713 грн. процентів за користування кредитом (з них 286 грн. сплачено за рахунок бонусів);
за договором № від 28 травня 2019 року - 1017 грн. процентів за користування кредитом;
за договором № від 12 червня 2019 року - 1714,30 грн. процентів за користування кредитом (з них 144,30 грн. сплачено за рахунок бонусів);
за договором №798960799 від 28 червня 2019 року - 1599,62 грн. процентів за користування кредитом (з них 157 грн. сплачено за рахунок бонусів);
за договором № від 08 липня 2019 року - 9446 грн. процентів за користування кредитом.
Отже, всього сплачено відсотків на суму 20836,32 грн.
05 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою від 02 жовтня 2020 року, в якій вказуючи на те, що він є військовослужбовцем просив повернути сплачені ним проценти по укладеним з товариством договорам.
Відповідно до статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону №3543-XII, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року по справі №813/402/17 дійшла висновків, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого повязаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, від 25 вересня 2019 року у справі №521/9626/15-ц.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки №2494 від 22 вересня 2020 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовий службі у ВЧ НОМЕР_1 з 10 липня 2018 року і по теперішній час.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції було вірно встановлено, що оскільки ОСОБА_1 перебуває на військовій службі відповідач мав би не нараховувати позивачу проценти за користування кредитними коштами, штрафні санкції, пеню за укладеними договорами.
Отже, відповідачем при нарахуванні та отриманні процентів за укладеними з позивачем договорами не було застосовано положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Як вбачається з матеріалів справи, на заяву позивача від 02 жовтня 2020 року ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» здійснило 04 листопада 2020 року виплату сплачених ОСОБА_1 процентів в загальному розмірі 20257 грн.
Відповідачем було здійснено повернення сплачених позивачем коштів на погашення процентів за вирахуванням коштів, сплачених на погашення процентів за користування кредитом за договорами № від 05 березня 2019 року, № від 30 квітня 2019 року, № від 12 червня 2019 року та №798960799 від 28 червня 2019 року за рахунок бонусів (загальна сума 579,32 грн.).
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» на користь позивача 579,32 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були сплачені всі нараховані відповідачем проценти, які відповідно до ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не мали бути нараховані, та, як наслідок, не підлягали оплаті, а відтак сума процентів, сплачена позивачем за рахунок бонусів, також підлягає поверненню останньому.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що у товаристві діє Положення про програму лояльності в ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН», яке затверджене наказом товариства №3-ОД від 12 червня 2018 року.
Відповідно до п.1.1. Положення програма лояльності - процедура застосування ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН», в тому числі в рамках його маркетингової активності та лояльності до клієнтів, механізму заохочення потенційних клієнтів в отриманні фінансових послуг товариства, підвищення їх споживчої активності, збільшення кількості клієнтів та обсягів надання фінансових послуг, підняття рівня конкурентоспроможності товариства на фінансовому ринку, яка в тому числі регулює механізм нарахування, списання, анулювання бонусів, застосування промокодів на знижки, тощо.
Згідно з п.1.4. Положення нараховані бонуси клієнта або кешбек - умовні одиниці, які зараховуються клієнту товариством на особовий бонусний рахунок та списується на його вимогу. Бонуси можуть бути використані клієнтом виключно для погашення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, неустойки (штрафу, пені) та інших платежів окрім тіла кредиту, та не мають готівкового (грошового) виразу та не є електронними грошовими коштами. Бонуси не є платіжним засобом за межами ITC товариства та не є товаром, оскільки вони не продаються за оплату клієнту.
Як зазначалося відповідачем, бонуси були нараховані ОСОБА_1 за дострокове погашення заборгованості відповідно до Положення про програму лояльності та в подальшому вони списувалися на погашення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом.
Тобто бонуси, які були списані на погашення процентів за користування кредитом за договорами № від 05 березня 2019 року, № від 30 квітня 2019 року, № від 12 червня 2019 року та №798960799 від 28 червня 2019 року у загальному розмірі 579,32 грн. не мали готівкового вигляду.
Наведеного суд першої інстанції не врахував.
А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів, списаних за рахунок бонусів у розмірі 579,32 грн. (20836,32 грн. - 20257 грн.).
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» про стягнення коштів- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: