Справа № 442/1691/18 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/3322/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м.Львів

Справа № 442/1691/18

Провадження № 22ц/811/3322/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 5 квітня 2018 року у складі судді Хомика А.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, -

встановив:

21 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із цим позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина на: житлове приміщення: квартиру АДРЕСА_1 ; грошові кошти на загальну суму 120 000 доларів США; нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 загальною площею 153,4 кв.м. Після смерті матері вона не надала значення реєстрації спадкового майна через свою необізнаність та тому, що у цей час постійно проживала у м.Києві. Крім того, вона фактично перебувала у досить напружених відносинах з відповідачами, оскільки останні впродовж тривалого часу не віддавали їй грошові кошти, залишені матір`ю їй після смерті. На даний час вони помирились та вирішили поділити справедливо спадкове майно, зокрема нежитлове приміщення, яке мало належати їй. Вказує, що після смерті матері вони домовились про конкретний розподіл спадкового майна. Ними було укладено угоду, за якою грошові кошти в сумі 120 000 доларів США слід розподілити наступним чином: 50 000 доларів США отримує ОСОБА_4 , 50 000 доларів США отримує ОСОБА_3 та 20 000 доларів США отримує вона ( ОСОБА_3 ). З врахуванням того, що сума грошових коштів, які мала отримати вона, є меншою у порівнянні з коштами, які отримують інші родичі, вони погодили, що нежитлове приміщення, яке на той час належало ОСОБА_4 , буде подаровано їй. Дані домовленості були зафіксовані письмово в угоді про перерозподіл спадщини. Однак, цього не сталось і 11 жовтня 2007 року державним нотаріусом Першої Дрогобицької держнотконтори Лютик Р.В. посвідчено договір дарування вищевказаного нежитлового приміщення, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Вважає, що зазначений договір дарування укладений з метою приховати перерозподіл спадщини і є удаваним правочином, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 5 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Лютик Р.В. 11 жовтня 2007 року за р.№ 1-2304, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Скасовано реєстрацію відомостей з Реєстру прав власників на нерухоме майно за р.№ 19911488, здійснену за договором дарування від 11 жовтня 2007 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Лютик Р.В., та повернуто ОСОБА_4 у особисту приватну власність нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 загальною площею 153,4 кв.м.

Рішення суду оскаржує АТ «ТАСКОМБАНК». В апеляційній скарзі посилається на те, що вважає рішення незаконним та прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором з ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 28 лютого 2008 року, згідно якого в іпотеку передано нежитлове приміщення, загальною площею 153,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Звертає увагу, що кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Вказує, що ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки впливає на можливість забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань за кредитним договором та впливає на можливість кредитора звернути стягнення на іпотечне майно. Просить рішення скасувати і постановити нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою про смерть, виданою Відділом РАЦСу Дрогобицького міськвиконкому.

Відповідно до угоди про перерозподіл спадщини від 10 вересня 2001 року, укладеної між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , сторони домовились про те, що нежиле приміщення у АДРЕСА_2 (кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), яке було зареєстроване на той час на ОСОБА_4 , буде останнім подароване ОСОБА_3 в рахунок 30 000 доларів США.

Згідно Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежиле приміщення на АДРЕСА_2 , загальною площею 153,4 кв.м. відповідно до договору дарування від 11 жовтня 2007 року за р.№ 1-2304, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької держнотконтори Лютик Р.В. належить ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що державна реєстрація права власності на спірне нежитлове приміщення здійснена за договором дарування від 11 жовтня 2007 року, підлягає скасуванню, оскільки укладення договору дарування нежитлового приміщення порушує права та інтереси позивача, а саме: позбавляє права користування та розпорядження спадковим майном; такий укладений з метою приховати перерозподіл спадщини, тому вказаний договір дарування визнав недійсним з моменту його укладення.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Встановлено, що 28 лютого 2008 року, між AT «Універсал Банк» правонаступником якого є AT «ТАСКОМБАНК», та ОСОБА_6 , було укладено кредитний договір № BL2316 на загальну суму 60 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 1 лютого 2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором, було укладено договір іпотеки від 28 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Г.І., зареєстрований в реєстрі за № 350. За умовами цього договору іпотеки ОСОБА_3 передав в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 153,40 кв, м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов`язалася своєчасно здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані проценти.

Однак, позичальником допущена заборгованість. Станом на 22 лютого 2018 року сума така становить 52 143,24 доларів США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 946,68 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 47 801,27 доларів США; заборгованість за відсотками - 3 155,80 доларів США; заборгованість за підвищеними відсотками - 239,49 доларів США; пеня - 6 463,44 грн.

Відповідно до умов кредитного договору, банк має право вимагати повернення кредиту та нарахованих процентів, сплати штрафних санкцій (пені, штрафів), а позичальник відповідно зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі штрафні санкції (пеня, штраф) незалежно від строку настання виконання зобов`язань за кредитним договором, у випадках передбачених цим договором.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно в ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Станом на дату звернення до суду, умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті.

29 квітня 2021 року між AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» та AT «ТАСКОМБАНК» було укладено договір факторингу №НІ/11/2-Ф.

Відповідно до п.2.1. Договору факторингу, та у відповідності до ст. 1077 ЦК України Акціонерне Товариство «ТАСКОМБАНК» набуло статусу нового кредитора та отримало, зокрема, право грошової вимоги по кредитному договору №ВІ 2316 від 28 січня 2008 року, забезпечувальному договору поруки BL23Іб-П від 22 грудня 2014 року, укладеному між банком та ОСОБА_3 та договору іпотеки від 28 лютого 2008 року, посвідченому приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Г.І., реєстровий номер №350.

Згідно п.2.3. договору факторингу від 29 квітня 2021 року підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу до позичальників.

Відповідно до умов договору факторингу від 29 квітня 2021 року, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, АТ «ТАСКОМБАНК» набуло статусу нового кредитора (стягувача) та отримало в повному обсязі право грошової вимоги по відношенню до боржника, який попередньо був боржником АТ «Універсал Банк».

Згідно п. 2.3. договору факторингу від 29 квітня 2021 року, відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2 до цього договору, але не раніше оплати фактором суми зазначеної в п.3.1. договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває всі права вимоги визначені цим договором, та всі права вимоги за договорами поруки.

Відповідно до умов договору про відступлення прав за договорами забезпечення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. 29 квітня 2021 року, реєстровий номер 1120, АТ «ТАСКОМБАНК» набуло статусу іпотекодержателя за договором іпотеки від 28 лютого 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Г.І., реєстровий номер №350, та отримало право звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 153, 4 кв.м., що знаходиться: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Суд першої інстанції установив, що відповідно до договору дарування нежилого приміщення від 11 жовтня 2007 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 загальною площею 153,4 кв.м.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначене нерухоме майно належить ОСОБА_3 .

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Згідно із частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, стосується прав та обов`язків іпотекопержателя, оскільки безумовно впливає на можливість забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавием боргових зобов`язань за кредитним договором та впливає на можливість кредитора звернути стягнення на іпотечне майно.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно було зареєстроване обтяження на нежитлове приміщення загальною площею 153,40 кв, м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки (нерухомого майна-нежитлової нерухомості) від 28 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Г.І., зареєстрований в реєстрі за № 350, який був укладений з ОСОБА_3 .

Зазначене обтяження зареєстровано у Державному реєстрі іпотек 28 лютого 2008 року, було чинним на момент розгляду справи у суді першої інстанції та ухвалення судом рішення.

Таким чином нерухоме майно, що перебуває в іпотеці AT «ТАСКОМБАНК» без згоди та відома банку зареєстровано на іншу особу - ОСОБА_4 .

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень, позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктний склад учасників справи, проте встановивши, що до участі у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, суд відмовляє у позові з цих підстав.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За статтями 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя та ефективний спосіб захисту прав.

Частинами 1-4 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст. 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач визначила відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4

АТ «Універсал Банк» до участі в розгляді справи не залучено.

Заміна неналежного відповідача або залучення до участі в справі співвідповідачів у передбаченому процесуальним законом порядку, судом першої інстанції не проведена.

Без залучення осіб, для яких рішення суду створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд не міг вирішувати спір.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктний склад учасників справи, проте встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачів, суд відмовляє у позові з цих підстав.

Враховуючи встановлене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції у справі впливає на права іпотекодержателя AT «Універсал Банк», правонаступником якого є AT «ТАСКОМБАНК», однак заяви про залучення іпотекодержателя до участі у справі як співвідповідача позивач не подавала, а суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув на це уваги, що є порушенням норм процесуального права і є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Тому апеляційна скарга АТ «ТАСКОМБАНК» підлягає задоволенню, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 5 квітня 2018 року - скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з позивача в користь АТ «ТАСКОМБАНК» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 158 грн., сплачений при подачі апеляційної скарги.

Керуючись: ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 5 квітня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення на АДРЕСА_2 , посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Лютик Р.В. від 11 жовтня 2007 року за реєстровим номером 1-2304, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; скасування реєстрації відомостей у Реєстрі прав власників на нерухоме майно за реєстровим номером 19911488, здійснену за договором дарування від 11 жовтня 2007 року, та повернення ОСОБА_4 у особисту приватну власність вказаного нежитлового приміщення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 8 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді