КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/1270/20 Головуючий у 1-й інст. - Букіна О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуПершого заступника керівника Волинської обласної прокуратури - Губчака Олега Вячеславовича на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2022 року у справі за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року заступник прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Волинській області звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що опрацюванням інформації розміщеної у Єдиному реєстрі судових рішень з`ясовано, що рішенням Волинського Окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року у справі № 803/497/18 визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків Державного секретаря Директора департаменту персоналу Міністерства юстиції України ОСОБА_1 №797/К від 23.02.2018 року про звільнення, яким ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Волинській області з 26 лютого 2018 року та стягнуто із управління на користь ОСОБА_2 154 507 грн 60 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, посилається на те, що оскільки звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням закону, то на ОСОБА_1 , як на особу за наказом якої проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Головному територіальному управлінню юстиції у Волинській області.

14 липня 2020 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 вважає, що даний спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 29 липня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задоволено.

Провадження у справі за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Волинській області - закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 18 серпня 2022 року Перший заступник керівника Волинської обласної прокуратури - Губчак Олег Вячеславович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що предметом спору у справі, що переглядається є відшкодування шкоди в порядку регресу, а неправомірність дій відповідача

уже встановлена іншим судовим рішенням та додаткового правового аналізу не потребує, тому позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції помилково послався на правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 818/1688/16, оскільки у цій справі виникли зовсім інші правовідносини, що не пов`язані із стягненням матеріальної шкоди в порядку регресу.

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить ухвалу суду залишити без змін.

Представник Міністерства юстиції України - Васін І.О. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить ухвалу суду залишити без змін.

В судовому засіданні прокурор Сайног Т.С. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила задовольнити.

Представник Міністерства юстиції України -Коваль Є.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін.

ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №797/К від 23.02.2018 року «Про звільнення», яким ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с. 12-26, т.1).

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 26 лютого 2018 року№174/3-к «Про звільнення ОСОБА_2 », яким оголошено наказ Міністерства юстиції України №797/К від 23.02.2018 року «Про звільнення».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Волинській області з 26 лютого 2018 року.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Волинській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 154 507 грн 60 коп.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Волинській області - залишено без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року у справі №803/497/18 - залишено без змін (а.с.27-33, т.1).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року касаційні скарги Головного територіального управління юстиції у Волинській області і Міністерства юстиції України - залишено без задоволення (а.с.40-45, т.1).

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року змінено шляхом зазначення в резолютивній частині дати поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Волинській області з 27 лютого 2018 року, в іншій частині - залишено без змін.

Поновлено виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року, зупинених ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2018 року, з урахуванням постанови Верховного Суду від 03 квітня 2019 року.

Звертаючись до суду з позовом заступник прокурора Волинської області вказує, що оскільки звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням закону, на ОСОБА_1 , як на особу, за наказом якої проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати заподіяну Головному територіальному управлінню юстиції у Волинській області сплачені на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 106 966 грн 80 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час винесення наказу Міністерства юстиції України №797/К від 23.02.2018 року «Про звільнення», яким ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Волинській області, виконувала обов`язки Державного секретаря Міністерства юстиції України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на час винесення наказу Міністерства юстиції України №797/К від 23.02.2018 року «Про звільнення» перебувала на посаді, що відноситься до публічної служби.

Як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, виходячи з наступного.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Як вбачається з рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року та Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.04.2019 року у справі 857/1070/18, предметом спору у даній справі було визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №797/К від 23.02.2018 року «Про звільнення», яким ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Волинській області, а також визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 26.02.2018 року №174/3-к «Про звільнення ОСОБА_2 », яким оголошено наказ Міністерства юстиції України №797/К від 23.02.2018 року «Про звільнення».

Вищезазначеними рішеннями встановлено протиправність звільнення ОСОБА_2 , а також протиправність наказу Міністерства юстиції України №797/К від 23.02.2018 року «Про звільнення» та наказу Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 26.02.2018 року №174/3-к «Про звільнення» ОСОБА_2 .

Крім того, під час розгляду не було надано оцінку правомірності дій відповідача ОСОБА_3 під час виконання нею посадових обов`язків, зокрема, під час видачі наказу Міністерства юстиції України №797/К від 23.02.2018 року «Про звільнення», оскільки це не було предметом судового розгляду.

Також, під час розгляду даної справи суду буде необхідно не лише встановити обсяг завданої шкоди/збитків, а й надати оцінку правомірності дій відповідача під час виконання нею посадових обов`язків, зокрема, під час видачі наказу Міністерства юстиції України №797/К від 23.02.2018 року «Про звільнення».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення посилання позивача на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 року у справі № 161/604716-ц, як на підтвердження того, що даний спір має розглядатися у порядку цивільного судочинства, оскільки дана постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду була постановлена до висновку Великої Палати Верховного Суду про необхідність відступу від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди в порядку регресу, а неправомірність дій відповідача уже встановлена рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року у справі № 803/497/18 та додаткового правового аналізу не потребує, тому позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рішенням на яке посилається позивач не визнавались протиправні дії чи бездіяльність ОСОБА_1 якою під час виконання обов`язків державного секретаря підписано наказ про звільнення ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач є державним службовцем, яка діє від імені державного органу та діяльність якого відноситься до публічної служби.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково послався на правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 818/1688/16, оскільки у даній справі виникли зовсім інші правовідносини, що не пов`язані із стягненням матеріальної шкоди в порядку регресу, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки у постанові Верховного суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зроблено висновок про те, що для забезпечення єдності судової практики суди повинні враховувати останню позицію Великої Палати верховного Суду.

Таким чином, твердження скаржника про відсутність підстав для врахування висновків Верховного Суду є безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури - Губчака Олега Вячеславовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді