Справа № 523/7976/22
Провадження №2-о/523/340/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря -Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Керченської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Одеської районної адміністрації Одеської області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просила встановити юридичний факт, що з 1 червня 2015 року на тимчасово окупованій території України ОСОБА_2 здійснює постійний сторонній догляд за своєю матір`ю ОСОБА_1 і що він єдиний, хто його здійснює, посилаючись на те, що заявниця є людиною похилого віку, особою з ІІ групою інвалідності за зором та має інші тяжкі захворювання, через що не може без сторонньої допомоги доглядати за собою. Встановлення даного факту заявниці необхідно для оформлення соціальної допомоги відповідно до законодавства України.

25 липня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд.

31 жовтня 2022 року ухвалами суду залучено до участі у справі Управління праці та соціального захисту населення Одеської районної адміністрації Одеської області та витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями заінтересованою особою ОСОБА_2 .

Заявниця та заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заявниця надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, оскільки через похилий вік, погане самопочуття та воєнний стан в Україні вона не може прибути у судове засідання. У заяві вона також підтримала свої вимоги і просила їх задовольнити.

Від заінтересованої особи ОСОБА_2 також надійшла заява про розгляд справи у його відсутності у зв`язку з воєнним станом в Україні, в якій він просить задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

Заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення Одеської районної адміністрації Одеської областіучасть свого представника в судовому засіданні не забезпечила, із клопотаннями до суду не зверталася.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на таке.

Як вбачається з наданих документів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Керченським МУ ГУМВС України у Криму 26 вересня 2000 року), яка зареєстрована по АДРЕСА_1 та є інвалідом другої групи за зором, на праве око вона взагалі не бачить, а на лівому зір дуже поганий, хворіє на ряд тяжких захворювань.

Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Указом Президента України від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком, наступними Указами його дію було продовжено, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з розпорядженням голови Верховного Суду від 05.07.2022 р«Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м. Севастополя)»№ 36/0/9-22 , територіальна підсудність справКерченського міського суду Автономної Республіки Крим змінено та визначено територіальну підсудність справ Суворовському районному суду м.Одеси.

За нормами ч.1, 4 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни похилого віку, особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші громадяни України, які перебувають у складних життєвих обставинах та проживають на тимчасово окупованій території, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України.

Частиною 1 ст. 9 вищевказаного Закону передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з вимогами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За нормами ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

В силу положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно норми ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.80 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної службиУкраїни 13 лютого 2022 року ОСОБА_2 перетнув державний кордон України на лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України, в`їхав на територію України через КПВВ Каланчак. Більше територію України він не залишав і на окуповану території України не виїжджав.

Також з наданої інформації вбачається, що ОСОБА_2 протягом 2017-2021 років періодично знаходився на материковій частині теріторії України і періодично виїздив до окупованої території.

Крім того, відправлення заяви з м.Києва також свідчить про те, що він і на теперішній час знаходиться в АДРЕСА_1 .

Встановлені обставини вказують на те, що знаходячись на території України ОСОБА_2 не може здійснювати догляд за ОСОБА_1 , яка проживає на окупованій території АР Крим в м.Керч.

Оцінивши надані докази в сукупності суд дійшов висновку, що доводи заявниці не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Отже, заявницею не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення догляду за нею саме ОСОБА_2 , тому заява не підлягає задоволенню.

Окремо необхідно звернути увагу на те, що заяву ОСОБА_1 надіслано з м.Києва, листи до суду надходять з м.Києва через послугу Укрпошти, тоді як за змістом заяв вона проживає в м.Керч. Крім того, з врахуванням стану здоров`я заявниці проживання на окупованій території, та відсутністю поштового звязку з окупованою територією, що взагалі виникає сумнів в належності підпису саме заявниці на заявах.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 76-80, 265, 259, 315-317, 319, 352, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Керченської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Одеської районної адміністрації Одеської області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення складено 02.12.2022 р.

Суддя