Справа № 523/7517/21
Провадження №2/523/301/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Дашковської Т.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини, визначення порядку спілкування з дитиною,

та за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, визначення порядку спілкування з дитиною,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить:

визначити місце проживання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, за адресою: АДРЕСА_1 ;

визначити участь матері ОСОБА_4 з урахуванням обставин зустрічатися з дитиною, ОСОБА_5 у його присутності у другу і четверту неділю кожного місяця, з 10.00 до 14.00 дня, місце спілкування за місцем проживання дитини, у святкові дні та канікули, побачення за попередньою домовленістю батьків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 26.01.2017р. Від шлюбу у них народився хлопчик, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними був розірваний 16.04.2018р. На підставі договору про утримання дитини від 05.05.2018р. він сплачував аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6 . У червні 2019р. ОСОБА_4 попросила його щоб він забрав сина до себе, про що надала нотаріально посвідчену заяву від 21.09.2019р., а згодом заяву від 05.09.2020р. З того часу та до сьогоднішнього син проживає разом з ним та його батьками в будинку зазначеному вище. За твердженням позивача ОСОБА_4 привезла до нього сина у травні 2019р. у дуже тяжкому психічному стані, дитина ні з ким не спілкувалась, хлопчик сторонився дорослих людей і діточок, постійно ховався, був дуже наляканим, нервовим. Йому знадобилося багато часу, терпіння та зусиль привести дитину в стан спокою, в стан спілкування та гарного здоров`я. На теперішній час син ОСОБА_6 зареєстрований та проживає разом з ним, бабусею та дідусем, його рідним братом та дружиною, за ним здійснюється постійний догляд та турбота. Як вказує позивач матір ОСОБА_6 з ним не бачилась більше двох років, не приймала участі у його вихованні, не цікавилась здоров`ям, не допомагала матеріально. Проте, у січні 2021р. зателефонувала та попросила побачитись з сином. Він двічі відвозив ОСОБА_6 до матері. Після відвідування матері ОСОБА_6 сердився, плакав, був вщент роздратований, ці зустрічі привели дитину до нервового виснаження, а як наслідок до його захворювань. В наступному він відмовляв ОСОБА_4 у зустрічах з дитиною, посилаючись на хворобу дитини, втім остання не бажала його слухати та почала йому погрожувати, що забере дитину. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_4 не визнала позовні вимоги у повному обсязі та пред`явила зустрічні позовні вимоги в яких просить:

визначити місце проживання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею, за адресою: АДРЕСА_2 ;

визначити участь батька ОСОБА_3 у побаченнях з сином ОСОБА_5 два рази на тиждень: у суботу та неділю з 12.00 год. до 18.00 год. Необмежене спілкування батька з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

Зустрічний позов ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що з часу розлучення між нею та ОСОБА_3 була досягнута домовленість, що деякий час син ОСОБА_6 буде проживати разом з батьком. Однак надалі ОСОБА_3 відмовився повернути сина для мешкання з нею та звернувся до суду з позовними вимогами. ОСОБА_4 на теперішній час перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 , від якого народила сина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та вона займається його вихованням. На сьогодні між нею та відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватись штучні перешкоди з боку ОСОБА_3 та осіб, які проживають разом з ним стосовно неможливості нормального її спілкування з сином. Всі намагання мати мирним шляхом врегулювати спір призводять лише до конфліктів, оскільки ОСОБА_3 перешкоджає їй у вихованні дитини, не бажає її присутності, штучно створює такі обставини, через які вона не може нормально зустрічатися з сином.

ОСОБА_3 заперечував проти задоволення зустрічного позову з мотивів викладених у його позовних вимогах.

Ухвалою судді від 11.06.2021р. провадження у справі було відкрито з призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.10.2021р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи за участю сторін.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнали у повному обсязі.

ОСОБА_4 та її представник просили відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 задовольнивши зустрічний позов.

Орган опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області направив до суду висновок щодо розв`язання спору, проте участь представника в судовому засіданні не забезпечили. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування з посиланням на висновок Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області просили провести розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 з 26.01.2017р. перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_5 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.04.2018р. (справа №523/16291/17) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_5 залишився проживати з матір`ю, ОСОБА_4 в кв. АДРЕСА_3 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 07.07.2021р., проведеного спеціалістами служби по справах дітей у вказаній вище квартирі у дитини власна кімната, є спальне місце, одяг по сезону, іграшки, стіл для навчання. Стосунки у сім`ї традиційні, доброзичливі.

На підставі нотаріально посвідченого договору від 05.05.2018р. ОСОБА_3 зобов`язався сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина, ОСОБА_5 в розмірі 1000,00 грн., щомісячно.

За проханням ОСОБА_4 , за згодою ОСОБА_3 та його батьків, малолітній ОСОБА_5 , з червня 2019р. почав проживати разом з батьком ОСОБА_3 в будинку його батьків ( АДРЕСА_1 ).

Така згода на проживання малолітнього з батьком була зафіксована нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 від 21.09.2019р. про проживання дитини в період з вересня 2019р. до вересня 2020р. Згодом, ОСОБА_4 надала нотаріальну посвідчену заяву від 05.09.2020р., якою засвідчела свою згоду на проживання малолітнього сина разом з батьком в період з вересня 2020р. до вересня 2023р.

В судовому засіданні ОСОБА_4 такі дії мотивувала тим, що після розірвання шлюбу вона залишилась без житла та роботи та не мала достатньої можливості приділяти уваги дитині, внаслідок чого у неї виникла необхідність влаштування свого життя.

ОСОБА_4 , згідно довідки від 21.01.2022р. № 21/01-1 працює у ФОП ОСОБА_10 , який є її батьком, на посаді секретаря з 15.01.2022р. За місцем проживання характеризується позитивно.

ОСОБА_3 працює в ТОВ «Артлекс-Енерджі» на посаді менеджера по збуту з 02.11.2020р. по теперішній час. За період роботи з 11.2020р. по 02.2021р. отримав дохід в розмірі 78 174,32грн. За місцем роботи та місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно.

24.09.2020р. ОСОБА_11 уклала шлюб з ОСОБА_7 та під час шлюбу народила сина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На сьогодні вона, її чоловік та син ОСОБА_12 проживають в орендованій квартирі АДРЕСА_4 . Органом опіки та піклування обстеження умов проживання у вказаній квартирі не проводились.

Згідно представленої довідки №18 віл 22.06.2021р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має путівку в Одеський дошкільний заклад «Ясла-садок» №307 Одеської міської ради №120565 від 20.06.2019р. і може відвідувати садочок.

Малолітній ОСОБА_5 на теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа Приватної організації дитячий клуб «Місто дитинства» Бондаренко Данило відвідує дитячий заклад з 01.02.2021р.

За результатами психологічної роботи, проведеної з ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_5 в приміщені ЦСС ОМР від 07.09.2021р. було надано висновок, що рівень складності випадку у сім`ї - середній складності; стан задоволення потреб дитини - задовільний; сім`я тимчасово потребує соціальної підтримки; складні життєві обставини мінімізовані; рекомендовано психологічний супровід. При проведенні психологічного дослідження ОСОБА_6 на малюнку відобразив сім`ю, яка складається з його батька, бабусі, його та мати. Батько є найзначнішою людиною у родині, його хлопчик намалював першим та найближчим до себе. Потім намалював бабусю й себе поруч з батьком. Свою маму він намалював останньою та в протилежному від себе боці. Зі слів ОСОБА_6 , мама ОСОБА_13 плаче, її шкода, але коли він жив у неї, то переважно грався один у кімнаті, тому що мама була зайнята. Тест показав, що ОСОБА_6 знаходиться у тривожному стані, є недовіра та побоювання, а також потреба у тактильному контакті з метою заспокоєння.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області № 01-1900 від 29.09.2021р. було визначено за доцільне проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, ОСОБА_3 за його місцем проживання, усунувши перешкоди у спілкуванні матері із сином шляхом встановлення режиму спілкування та систематичних зустрічей двічі на місяць з 10.00г. суботи до 17.00г. неділі без обмеження місця спілкування та святкові дні та дні канікул за домовленістю між батьками, а також необмежене спілкування матері з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на теперішній час не досягнуто згоди з приводу місця проживання дитини та участі у його вихованні й спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до обоюдного звернення батьків дитини до суду з цього приводу.

Наявні у справі докази та пояснення сторін вказують на складні відношення між батьками, наявність неприязних відносин між ними.

Зі слів ОСОБА_4 вона на протязі двох років не бачить свого сина внаслідок перешкод, які чинить ОСОБА_3 .

За твердженням ОСОБА_3 їх син ОСОБА_6 після відвідування матері пстійно плаче, вщент стає роздратований, ці зустрічі призводять до нервового виснаження, а як наслідок до його захворювань.

Вирішуючи виниклий між сторонами спір, суд виходить з наступного обґрунтування.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України? ?27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09,? § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За порівняльним аналізом представлених суду характеризуючи даних сторін по справі слід дійти висновку, що батько та матір ОСОБА_5 мають позитивні характеристики, є працездатними, не мають негативних звичок, мають належні умови для виховання свого сина. Судом не встановлено та з цього приводу суду не надано належних та допустимих доказів, що батьки малолітнього ведуть себе аморально та своєю поведінкою можуть зашкодити розвитку дитини. Тобто, малолітній ОСОБА_5 може проживати, як з матір`ю так і з батьком.

Разом з тим, судом було встановлено та підтверджено, як свідками так і матеріалами справи, що малолітній ОСОБА_5 з червня 2019р. постійно проживає разом з батьком в будинку, що належить батькам ОСОБА_3 . При цьому даних про те, що місце проживання ОСОБА_6 було змінено без згоди його матері, ОСОБА_4 матеріали справи не містять, а навпаки вказують на те, що малолітній ОСОБА_6 переїхав до батька з відома та волі ОСОБА_4 . Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що з червня 2019р. по січень 2021р. ОСОБА_4 не прикладала достатньо зусиль для побачень з дитиною, її вихованню та з цього приводу нею не надані належні та допустимі докази. Фактично з січня 2021р. ОСОБА_4 почала вимагати від ОСОБА_3 на побачення з дитиною.

Вирішуючи виниклий між сторонами спір, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що якнайкращим інтересам малолітнього ОСОБА_5 буде встановлення місце його проживання разом з батьком, ОСОБА_3 . Такий висновок суд ґрунтує на тому, що з досягненням двох років та по теперішній час малолітній ОСОБА_6 проживає разом з батьком, перебуває на повному його утриманні, має налагоджені соціальні та сімейні зв`язки, як за місцем постійного мешкання, так і у дитячому садку, зміна яких може вплинути на його психоемоційний стан, який за психологічним дослідженням потребує гармонізації з метою подолання негативних переживань.

Також суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 на сьогодні створила нову сім`ю, зокрема уклала шлюб з іншим чоловіком, думка якого на можливість проживання ОСОБА_6 у їхньої родині з її боку суду не представлена, що може вплинути на психоемоційний стан дитини під час проживання з чужою для нього людиною. Не надано суду і доказів взаємозв`язку між ОСОБА_6 та народженим ОСОБА_4 сином ОСОБА_14 .

Всі ці обставини, як кожна окрема так і в їх сукупність вказують на те, що якнайкращим інтересам дитини, на теперішній час, місцем проживання ОСОБА_6 буде з його батьком.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню у повному обсязі. Задоволення таких позовних вимог повністю виключає можливість задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з нею.

Щодо позовних вимог про визначення участі батьків у вихованні дитини, які пред`явлені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 то слід зазначити таке.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За приписами частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Побудова норми ст.159 СК України, яка підлягає застосуванню у виниклому між сторонами спору, вказує на те, що право на звернення до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні має той із батьків з ким не проживає дитина та якому чинять перешкоди у такому спілкуванні та вихованні. Натомість ОСОБА_3 заявляє позовні вимоги про покладання на ОСОБА_4 обов`язків про спілкування та виховання сина ОСОБА_6 , в той час коли малолітній проживає разом з ним. Аналогічні позовні вимоги заявлені ОСОБА_4 . Тобто, сторонами по справі, які за первісним так і за зустрічним позовом обраний не правильний спосіб захисту порушеного права.

Разом з тим, при вирішенні судом спору було встановлено, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6 без достатніх на те об`єктивних причин, що знайшло своє підтвердження у представлених суду доказах, зокрема у висновку органу опіки та піклування.

Відтак, розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, надаючи першочергове значення саме найкращим інтересам малолітньої дитини, з метою реалізації належного ОСОБА_4 права на спілкування з сином та остаточного вирішення спору між батьками ОСОБА_5 , на підставі частини другої статті 5 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 шляхом визначення її участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6 .

Наданий суду висновок органом опіки та піклування на розв`язання спору, на думку суду не достатньою мірою забезпечує участь матері у вихованні та її спілкуванні з сином, а відтак суд вважає, рішенням суду слід надати більше часу для спільного спілкування дитини з матір`ю.

Отже, приймаючи до уваги, що мати має безумовне право на спілкування з сином та прийняття участі у його вихованні, враховуючи висновок органу опіки та піклування, наданий на виконання статті 19 СК України, суд вважає можливим визначити наступний спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: у перші та треті вихідні місяця з 17.00 год. п`ятниці (після дитячого садочку) до 18.00 години неділі, без участі батька дитини, ОСОБА_3 ; в день народження ОСОБА_5 , в святкові дні, за попередньою домовленістю між батьками; у період літніх канікул, не менше одного місяця, за попередньою домовленістю між батьками.

Встановлюючи вказаний спосіб участі матері у вихованні дитини, суд керується виключно якнайкращими інтересами дитини, враховує, що такий графік зустрічей матері з дитиною не вплине на виховний процес дитини та буде сприяти налагоджуванню процесу спілкування між матір`ю та сином. При цьому з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану думка малолітнього не завжди може відповідати його бажанням.

В частині встановлення побачень в день народження ОСОБА_6 , в святкові дні, у період літніх канікул, то такі слід визначати за попередньою домовленістю між батьками, враховуючи інтереси дитини.

Зважаючи на встановлені судом стосунки позивача із відповідачкою, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що при зустрічах з дитиною не потрібно травмувати дитячу психіку, не з`ясовувати стосунки в її присутності, не налаштовувати її один проти одного, та зазначає, що дитина повинна розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками та їх родичами.

При цьому суд наголошє, що мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан його розвитку, незалежно від того з ким він буде проживати. Одночасно суд звертає увагу ОСОБА_3 про недопущення у перешкоджанні у побаченнях ОСОБА_4 з сином, що буде відповідати інтересам дитини.

Визначаючи конкретний порядок участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень статей 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі з`являється у дитини з досягненням віку 10 років.

Оскільки ОСОБА_5 є дитиною, що не досяг віку, в якому він здатний сформулювати власні погляди та вільно висловлювати їх з усіх питань, що стосуються його, судом не проводилось опитування дитини в порядку, передбаченому ст.171 СК України.

Переконливих доказів, що ОСОБА_4 може негативно впливати на фізичний та психологічний розвиток дитини, суду протягом розгляду справи надано не було. Надані медичні документи про хвороби ОСОБА_5 , як обґрунтування негативного впливу ОСОБА_4 на дитину після їх спілкування, судом відхиляються, оскільки ОСОБА_3 не доведено, що такі хвороби, здебільш простудні, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку після побачень ОСОБА_4 з сином. Відтак, суд не вбачає на обов`язковість бути присутнім ОСОБА_3 під час побачень ОСОБА_4 з сином ОСОБА_6 .

Будь-яких інших доказів, на підтвердження висновку про те, що участь матері у спілкуванні та вихованні дитини можлива виключно лише у присутності батька, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні, як з боку ОСОБА_3 , так і з боку органу опіки та піклування суду не надано.

Також суд вважає, що постійне проживання дитини разом із батьком, тісний психоемоційний зв`язок саме з ним, обумовлення побачень батька з дитиною виключно у його присутності призведе до унеможливлення реалізації матір`ю своїх прав на участь у вихованні та побачень з дитиною.

Крім того, з урахуванням обставин встановлених під час розгляду справи, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_3 про те, що частиною четвертою статті 159 СК передбачено, що у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Покази допитаних судом свідків ( ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ), як з боку позивача так і свідка ( ОСОБА_10 ) судом до уваги не приймаються, так як такі лише підтверджують факт проживання ОСОБА_6 з батьком, що не оспорюється самими сторонами по справі, а відтак не потребують додаткового підтвердження. Інші надані у суді покази свідків не впливають на висновки суду.

Згідно статті 141 ЦПК України приймаючи до уваги, що судом задоволенні по одній немайновій вимозі сторін та по одній немайновій вимозі відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору взаємо зараховуються, відтак не підлягають стягненню один з одного.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,200,206,259, 263-265,268 ЦПК України

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини, визначення порядку спілкування з дитиною - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визначення порядку спілкування з дитиною залишити без задоволення у повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог Суворовської районної адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, визначення порядку спілкування з дитиною - задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення систематичних зустрічей матері з дитиною:

у перші та треті вихідні місяця з 17.00 год. п`ятниці (після дитячого садочку) до 18.00 години неділі, без участі батька дитини - ОСОБА_3 ;

в день народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в святкові дні, за попередньою домовленістю між батьками;

у період літніх канікул, не менше одного місяця, за попередньою домовленістю між батьками.

В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини відмовити у повному обсязі.

Відомості про сторін по справі:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн: НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , іпн: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 10 травня 2022р.

Суддя