Номер провадження: 22-ц/813/6077/22
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру та порядку стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року, ОСОБА_3 звернулася до судуі із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру та порядку стягнення аліментів.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, що призначений рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.12.2017 на стягнення аліментів у єдиній частці від заробітку (доходу).

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.07.2021 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 27 216 (двадцять сім тисяч двісті шістнадцять) гривень ( Ѕ прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2020 році).

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до спеціального фонду державного бюджету судовий збір у розмірі 908 гривень.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допущене до негайного виконання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року по вказаній справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вищевказаним заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку та встановити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку; відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; судові витрати покласти на позивача.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020.

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2004 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_1 , який зареєстрували в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції (а.с. 24).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 23.04.2019 року шлюб між подружжям розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із матір`ю.

Судом також встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.12.2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1500 гривень 00 копійок щомісячно, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з 18.10.2017 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач свої вимоги мотивує тим, що розмір аліментів, присуджених до стягнення рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.12.2017 року, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на дитину постійно зростає, дитина потребує значних витрат, які позивач не має можливості забезпечити за власні кошти та за присуджені аліменти, а матеріальне становище відповідача значно покращилося, а тому позивач вимушена звернутись до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд вважав за можливе змінити спосіб стягнення аліментів, що призначений рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.12.2017р., врахувавши при цьому, що обов`язок утримання дитини покладається на обох батьків, а відповідач є здоровою, працездатною людиною, працює, отримує дохід.

Однак апеляційній суд не може повністю погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище відповідача; відсутність у платника аліментів непрацездатних дружини, батьків, дітей; відсутність іншої дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 192 СК України вказує, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що звертаючись до суду із вказаним позовом про зміну розміру та порядку стягнення аліментів, ОСОБА_3 посилалася на те, що з 2020 року матеріальний стан відповідача ОСОБА_1 змінився на краще.

Зокрема, позивачка зазначала, що з Декларації кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідача ОСОБА_1 за 2020 рік вбачається, що загальний його річний дохід склав 217619 гривень. При цьому у цьому ж році 2020, відповідачем було придбано об`єкт нерухомості , а саме гараж, загальною площею 22,5 кв.м. та наявні готівкові кошти в розмірі 200000 гривень, які відповідач також задекларував (а.с. 33-40).

Крім того, позивачка зазначала, що станом на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою, відповідач працює у Комунальному підприємстві «Міське капітальне будівництво», отримує значну заробітну плату.

Саме виходячи з наявності у Відповідача постійного місця роботи, позивачка вважала за доцільне не тільки збільшити розмір аліментів, а й змінити спосіб виконання батьком обов`язку по утриманню дитини, встановивши та змінивши розмір аліментів - у частці від заробітку, в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача.

Районний суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині, оскільки вважав його обґрунтованим.

Слід зазначити, що у апеляційній скарзі,представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 жодних доводів на спростування вищевказаного не зазначив, а навпаки тільки підтвердив, що рівень доходу відповідача ОСОБА_1 дійсно збільшився, порівняно з попередніми роками. Апелянт також зазначив, що не заперечує щодо зміни способу стягнення аліментів. Однак відповідач вважає, що реально можливий та належний розмір аліментів, що може бути стягнений з нього на утримання дитини ОСОБА_4 складає ј частину всіх видів заробітку щомісячно.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує, а навпаки тільки підтверджує, що рівень його доходу збільшився. Після стягнення аліментів, відповідач офіційно працевлаштувався та набув у власність нерухоме майно, що безумовно свідчить про поліпшення його майнового стану.

Натомість, жодних доказів щодо неможливості сплати аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, визначений заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року, відповідач не надав.

ОСОБА_1 є офіційно працевлаштованим, має задовільний стан здоров`я, в період стягнення з нього аліментів набув у власність гараж, інших утриманців немає, а тому зобов`язаний забезпечувати належний рівень життя та надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини та забезпечення її гармонійного розвитку, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та можливості стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.07.2021 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрнутованими, оскільки відповідач не спростував позицію позивача з даного приводу.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта ОСОБА_1 в частині неправомірного стягнення з нього 27216 грн. за минулий час.

Так, статтею 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести:

- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача;

- ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Зазначений висновок стосовно застосування відповідних норм права викладений в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 636/3004/17 (провадження № 61-2054св19).

При цьому, під ухиленням від сплати аліментів розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати.

Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню.

Так, з матеріалів справи вбачається, що обгрунтовуючи позов в частині стягнення аліментів за минулий час, ОСОБА_3 фактично посилалася на ті ж самі обставини, якими вона обгрунтувала позов в частині зміни способу та розміру аліментів, а саме те, що згідно відомостей Декларації кандидата особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідача ОСОБА_1 за 2020 рік вбачається, що загальний його річний дохід склав 217619 гривень. При цьому, у 2020 році, відповідачем було придбано об`єкт нерухомості, а саме гараж, загальною площею 22,5 кв.м. та наявні готівкові кошти в розмірі 200000 гривень, які відповідач також задекларував (а.с. 33-40).

Вищевказані обставини позивачка просила розглянути в контексті їх співвідношення з роміром сплачених відповідачем аліментів у 2020 році. Зокрема, позивачка зазначала, що у 2020 році, відповідачем було сплачено загалом 18000 грн., однак 1/3 частини його загального сукупного доходу на той період складав би приблизно 73000 грн., у звязку із чим на її думку, з відповідача слід ще стягнути 55000 грн. за відповідний період 01.01.2020 по 31.12.2020 рр., тобто різницю між розміром фактично сплачених аліментів та розрахованих відповідно до доходу відповідача за 2020 рік.

Частково задовольняючи позов в цій частині та стягуючі 27216 грн. за відповідний період, суд першої інстанції не з`ясовував по суті обставини, якими мотивувалися позовні вимоги щодо можливості стягнення з відповідача аліментів за минулий час, оскільки не навів щодо цього жодних мотивів в оскаржуваному рішенні. Зокрема, суд нічим не обґрунтував по суті часткове задоволення позову в цій частині, а лише обмежився загальними положеннями законодавства, шо регулюють питання стягнення аліментів та зміни способу їх стягнення та розміру.

При цьому, у доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на те, що присудження стягнення з ОСОБА_1 аліментів за минулий час не є правомірним, виходячи з наступного.

Так, рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.12.2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1500 ривень 00 копійок щомісячно, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з 18.10.2017 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Апелянт зазначає, що відповідач ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання зі сплати аліментів, присуджених вищевказаним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.12.2017 року в повному обсязі, що підтверджуються наступними документами:

-квитанцією №ПН3983 від 15.06.2018 (в сумі 13 669 грн.);

-розпорядженням Начальника Другого Малиновського відділу ДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській обл. №56364624 від 21.06.2018 р. (про перерахування ОСОБА_3 13500 грн.);

-квитанцією №38 від 26.07.2018 (в сумі 9000 грн. за липень-грудень 2018 року);

-квитанцією №58 від 06.03.2019 (в сумі 9000 грн. за січень-червень 2019 року);

-квитанцією №24 від 25.06.2019 (в сумі 9000 грн. за липень-грудень 2019 року);

-квитанцією від 27.12.2019 (в сумі 56532,66 грн. за 2020-2022 р. та з 01.01.2023 по 15.02.2023 р.).

Відповідач зазначає, що виконавче провадження ВП №56364624 за виконавчим листом від 26.12.2017 №521/17207/17, виданим Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня пред`явлення позову з 18.10.2017 року до повноліття дитини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 було завершене, у звязку із виплатою аліментів наперед в повному обсязі включно до 15 лютого 2023 року, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження №56364624. При цьому, як вбачається, вказане виконавче провадження було завершене саме на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа, за наслідком розгляду якої державним виконавцем Тросніковою Н.В. Другого Малиновського відділу ДВС м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській обл. винесено Постанову № ВП56364624 від 23.12.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вищевказані документи були надані та долучені відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року (а.с. 83-110), однак районним судом не було надано жодної оцінки вказаним доказам.

Більш того, вимоги позивачки щодо стягнення різниці між розміром фактично сплачених аліментів та розрахованих позивачкою відповідно до доходу відповідача за 2020 рік аліментів є безпідставними, оскільки суперечать рішенню Малиновського районного суду міста Одеси від 14.12.2017 рок, саме яким встановлено розмір аліментів (1500,00 грн. щомісячно, з врахуванням індексу інфляції) та які зобовязаний був сплачувати відповідпч на утримання дитини на теперішній час.

Враховуючи вище викладене та повне виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14.12.2017 року, апеляційний суд доходить до висновку, що відповідач не вчиняв жодних дій щодо ухилення від сплати аліментів, приховування своїх доходів чи свого місця знаходження. В той же час Позивач не зверталася до Відповідача в 2020 році чи в інший час (до моменту звернення до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про зміну розміру та порядку стягнення аліментів) з вимогою про надання додаткових коштів чи з метою встановлення рівня доходу Відповідача.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 27 216 гривень слід скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, оскільки позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача на утримання доньки, але він ухилявся від їх сплати.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 27 216 (двадцять сім тисяч двісті шістнадцять) гривень ( Ѕ прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2020 році) скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні в цій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В решті заочне рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 11.11.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева