Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Назарьової Л. В,

з участю секретаря судового засідання Маляренко І. М,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- представник позивача ОСОБА_2 ,

- відповідачі ОСОБА_3 ,

- законний представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

- представник відповідачів ОСОБА_7 ,

- представник третьої особи Кобеляцька державна нотаріальна контора Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до неповнолітнього ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на частину спільного майна.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , з яким позивач, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу проживали разом 6,5 років, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Протягом шестимісячного строку позивач подала до приватного нотаріуса Кобеляцького районного нотаріального округу Чернявського Ю. В. заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8 .

Так, після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, до складу якого входить, зокрема, легковий автомобіль ВАЗ року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був придбаний за спільні кошти, однак в подальшому батьки чоловіка, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 забрали автомобіль у позивача, зазначивши що він документально належав їхньому сину, тому жодних майнових прав ОСОБА_1 на нього не має.

16 жовтня 2020 року позивач дізналася про те, що ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та неповнолітній син ОСОБА_3 звернулись до державного нотаріуса з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 , на звернення яких, державним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно останнього, зокрема на легковий автомобіль ВАЗ року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Враховуючи вищевказане, з метою поділу спільного мана подружжя, позивач прохає суд встановити факт, що вона та ОСОБА_8 проживали з 24 серпня 2013 року по 22 лютого 2020 року як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Визнати автомобіль ВАЗ 2040 об`єктом спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на /2 частину вказаного майна.

23 грудня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій вказала, що оскільки ОСОБА_6 є добросовісним набувачем спірного автомобіля та отримав його у власність у встановленому законом порядку, прохає суд стягнути з останнього грошову компенсацію половини вартості автомобіля.

01 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідачів, адвокат Литовченко Р. В. зазначив, що з 06 жовтня 2001 року по 10.12.2008 рік ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу сторони продовжували спільно проживати та вести господарство, мали спільний бюджет, виховували дитину. 12 жовтня 2013 року ОСОБА_8 продав належний йому автомобіль ВАЗ 2109. За отримані від продажу кошти через кілька тижнів він придбав автомобіль ВАЗ 211040. Позивачем не доведено факт спільного проживання як чоловіка та дружини із ОСОБА_8 на момент придбання спірного автомобіля, а також його придбання за спільні кошти. Крім цього прохав звернути увагу, що витрати на поховання ОСОБА_8 понесли його батьки. Враховуючи вказане прохав відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 квітня 2021 року по справі призначено автотоварознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 червня 2021 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач, ОСОБА_1 та її представник, ОСОБА_2 , у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та прохали їх задовольнити. Крім цього прохали суд стягнути з відповідачів понесені судові витрати, розрахунок яких надали до закінчення судових дебатів у справі.

Відповідач, ОСОБА_3 , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак його законний представник ОСОБА_4 , у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Відповідачі, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх представник, адвокат Литовченко Р. В, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказавши, що позивачем не доведено, що на момент придбання спірного автомобіля вона проживала із ОСОБА_8 як чоловік та дружина.

Представник третьої особи, Кобеляцької державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечує.

Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 (том 1 а.с.11)

На момент смерті ОСОБА_8 залишилось спадкове майно, зокрема автомобіль марки ВАЗ року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 .

У передбачений законом термін із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулись його батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , неповнолітні син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_1 ( том 1 а.с. 45-51).

У видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 відмовлено, в зв`язку з відсутністю доказів, що вона є спадкоємцем на спадкове майно (том 1 а.с.26).

24 жовтня 2020 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , діючим за згодою законного представника матері ОСОБА_4 , укладено Договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого ОСОБА_6 набуває право власності на автомобіль ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 (том 1 а.с.59).

24 жовтня 2020 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль ВАЗ 2040, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( том а.с.54).

Згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_8 придбав та зареєстрував автомобіль ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 12 листопада 2013 року ( том 1 а.с.62).

Ринкова вартість автомобіля ВАЗ 211040, 2010 року випуску, власником якого є ОСОБА_6 складає 88961,48 грн (том 1 а.с.174-177)

Враховуючи заявлені позивачем вимоги, до предмету доказування в цій справі належить факт проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у період придбання автомобіля як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

У судовому засіданні встановлено, що не заперечують також і відповідачі по справі, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 більше п`яти років проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Разом з тим, предметом доказування у справі є саме встановлення факту такого прожзивання на момент придбання спірного автомобіля.

Судом встановлено, що автомобіль придбано у листопаді 2013 року.

На підвердження обставин проживання як чоловіка та дружини ОСОБА_9 та ОСОБА_1 на момент придбання спірного автомобіля (листопад 2013 року), остання надала суду акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (том 1 а.с.12). Із змісту акту вбачається, що з серпня 2013 року по 21 червня 2018 рік ОСОБА_1 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в подальшому була також і зареєстрована за вказаною адресою. За вказаною адресою проживала разом із ОСОБА_8 , вели спільне господарство, пов`язані спільним побутом.

Разом із тим, свідок ОСОБА_10 , в судовому засіданні показала, що підписувала акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї на прохання ОСОБА_11 на вулиці.

Заяв та клопотань про виклик до суду інших осі, які були присутні при складанні акту ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) для засвідчення достовірності даних, наведених в акті, позивачем не подано.

Таким чином, суд вважає, що обставини зазначені в акті обстеження належним чином не встановлені та не перевірені, тому такий доказ не може бути належним доказом у справі.

Крім цього, стороною відповідача надано суду акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї, згідно якого депутатом селищної ради встановлено, що з 06 жовтня 2001 року по 10 грудня 2008 року ОСОБА_8 перебував у зареєстрованоу шлюбі із ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та виховували сина. За цей час був придбаний автомобіль ВАЗ 2109, який ОСОБА_8 згодом продав та придбав за власні кошти ВАЗ 2110 (том 1 а.с.81).

Відповідачі, ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснили, що до кінця 2013 року їх син ОСОБА_8 проживав спільно із ОСОБА_4 як чоловік і дружина.

Із довідки виконавчого комітету Білицької селищної ради № 64 від 23.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали спільно однією сім`єю з 22.06.2018 року ( том 1 а.с.3).

Щодо наданої суду розписки від 21 жовтня 2013 року про отримання позики в розмірі 500 доларів США на придбання автомобіля, суд вважає, що такий доказ доводить лише факт отримання позики та не може свідчити про те, що така позика була отримана ОСОБА_1 за спільною домовленістю із ОСОБА_8 та саме в інтересах сім`ї.

Свідок ОСОБА_14 показала суду, що дійсно надала борг ОСОБА_1 для придбання автомобіля, і в подальшому остання повідомляла про його придбання. Крім цього зазначила, що кошти повертала ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_8 , який неодноразово заберав її з роботи. При цьому такі показання не є доказом того, що грошові кошти були витрачені саме на придбання спірного автомобіля та в інтересах сім`ї. Суду не надано доказів, зокрема, що кошти повертались із спільного бюджету.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 показали суду, що неодноразово бачили ОСОБА_1 у домовгосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, вказані особи не повідомили з якого саме періоду остання проживала за вказаною адресою. Крім цього, вказані свідки повідомили, що не були присутні безпосередньо в середині домоволодіння і їм не відомо чи були ОСОБА_1 та ОСОБА_8 пов`язані спільним побутом, чи мали спільний бюджет і чи придбавали спірний автомобіль як подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 в 2013 році отримував стабільний дохід ( том 1 а.с.24). Крім цього, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що у жовтні 2013 року ним було придбано у ОСОБА_8 автомобіль ВАЗ 2109 за що останньому були передані грошові кошти.

Суд не надає оцінку факту укладення купівлі-продажу та відповідності такого договору нормам законодавства, однак при цьому, показання свідка є підтвердженням факту наявності у ОСОБА_8 автомобіля ВАЗ 2109 та отримання за нього грошових коштів від вказаої особи.

Враховуючи вказане, підстави вважати, що ОСОБА_8 не мав змоги придбати автомобіль відсутні.

Отримання ОСОБА_1 посвідчення водія та відвідування водійських курсів не є доказом того, що автомобіль ВАЗ 211040 придбаний ОСОБА_8 у період спільного проживання із ОСОБА_1 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Свідок ОСОБА_18 показала суду, що 24 серпня 2013 року ( період, з якого позивач визначає початок проживання із ОСОБА_8 як чоловіка та дружини) ОСОБА_8 відпочивав із ОСОБА_4 та саме цих осіб вона сприймала як подружжя. В цей час ОСОБА_8 повідомляв, що планує змінити авто.

Допитана судом свідок ОСОБА_19 показала суду, що була сусідом ОСОБА_8 . У 2013 році ОСОБА_1 за місцем проживання ОСОБА_8 не бачила.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку відсутні достатні підстави для задоволення вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 24 серпня 2013 року по 22 лютого 2020 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що наданими суду доказами підтверджується факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 2018 року по 22 лютого 2020 року. При цьому, такий факт не має для позивача юридичного значення, оскільки встанолення факту необхідне позивачу для визнання обєктом спільної сумісної власності автомобіля марки ВАЗ 211040, але дане майно придбане в 2013 році, що не охоплює вказаний судом період.

Сам по собі факт проживання осіб за однією адресою не можна ототожнювати із сім`єю, оскільки без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 442/2219/11.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що в задоволенні позову частині встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала з ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу із 24 серпня 2013 року по 22 лютого 2020 року необхідно відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної вище вимоги, то відповідно не підлягають задоволенню вимоги про визнання автомобіля ВАЗ 211040 обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнання за позивачем права власності на 1/2 частину зазначеного майна та стягнення із ОСОБА_6 половини вартості автомобіля згідно висновку експертизи, так як вони є похідними від вимоги про встановлення факту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. Враховуючи, що в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, не підлягає задоволенню вимога про стягнення із відповідачів понесених нею судових витрат.

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до неповнолітнього ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності та стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_2 ;

Відповідачі: - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканка АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканець АДРЕСА_4 .

Суддя