ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/436/22Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 22-ц/817/988/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 604/436/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2022 року (ухваленого суддею Сидораком Г.Б.) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_5 , яка навчається.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликалася на те, що їх з відповідачем донька народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Підволочиського районного суду відповідач сплачує на її користь аліменти в розмірі 1600 грн. щомісячно. На думку позивачки витрати, які вона несе у зв`язку з навчанням дитини в університеті, є додатковими витратами. Щопівроку вона сплачує за навчання дитини 17832.40 грн., а разом за навчальний рік 35664.75 грн. Ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини (її навчання).

У вересні 2022 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог в якій просила стягнути додаткові витрати на утримання дитини. Вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину шляхом сплати додаткових витрат для розвитку її здібностей.

У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з відповідача на свою користь половину додаткових витрат на утримання дитини.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 8916.20 гривень. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що дитина є повнолітньою, а зігдно СК України додаткові витрати стягуються лише на неповнолітніх дітей. Натомість суд допустив подвійне стягнення коштів, оскільки рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2022 року в справі №604/629/21 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на повнолітню дитину, що навчається.

У зв`язку з викладеним просить рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; cправи про стягнення аліментів.

Предметом позову у даній справі є стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. При цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2020 року.

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 02 червня 2017 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Відповідно до рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2021 року в справі №604/629/21 вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на повнолітню дитину, що навчається в розмірі 1600 гривень, щомісячно, починаючи з 09 червня 2021 року і до закінчення навчання 30 червня 2024 року, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Згідно із довідки №4093/11-16 від 12.10.2021 року, виданої Університетом державної фіскальної служби України вбачається, що ОСОБА_5 навчається на 2 курсі денної форми навчання з оплатою за рахунок коштів фізичних осіб.

Відповідно до п.4.2. Договору №210110493 про навчання, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Університетом державної фіскальної служби України від 14 вересня 2021 року, укладеного між Університетом державної фіскальної служби України, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , вартість платної освітньої послуги за 2 навчальний рік становить 35664.75 грн.

Відповідно до квитанції №14 від 30 серпня 2021 року вбачається, що оплату навчання у Університеті державної фіскальної служби України у розмірі 17832.40 грн. здійснено позивачем за ОСОБА_5 .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15; постанові КЦС в складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі №478/2108/16-ц.

Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_3 покликалася на те, що у зв`язку із навчанням доньки ОСОБА_5 в Університеті державної фіскальної служби України нею понесено та необхідно буде понести витрати на загальну суму 106994.25 грн. (35664.75 грн. щорічно), у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача Ѕ частину понесених додаткових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2021 року в справі №604/629/21 уже визначено розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , з урахуванням її навчання та до його закінчення, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої ОСОБА_5 , пов`язаних з навчанням, оскільки вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, передбачені статтею 185 ЦК України, можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття, та не поширюються на правовідносини, які виникають між батьками та повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а тому такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Апеляційний суд звертає увагу, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 виповнилося 18 років та, відповідно до ст.6 СК України, вона втратила правовий статус дитини.

Як вбачається із Договору про навчання № 210110493 від 14 вересня 2021 року та квитанції №14 від 30 серпня 2021 року, ОСОБА_3 підписала договір та сплатила 17832.40 грн., після досягнення дочкою повноліття.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що підлягає до стягнення розмір половини підтверджених понесених витрат на навчання доньки в Університеті державної фіскальної служби України 8916.20 грн. є помилковим та суперечить нормам матеріального права.

З огляду на викладене, що апеляційний суд дійшов висновку про те, що в даному випадку відсутні правові підстав для стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким позовну заяву слід задовольнити.

Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із квитанції №5425-0094-9769-1427 від 17 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_4 за апеляційний розгляд даної справи сплатив судовий збір у розмірі 1488.60 грн.

Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача складає 1488.60 грн.

Однак, позивач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь відповідача, а позивач звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, сплачений ОСОБА_4 судовий збір за розгляд даної справи необхідно компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Сплачений ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір за розгляд даної справи у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України»

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 14 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді