ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6507/22 Справа № 191/2205/21 Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Синельниківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, припинення стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Синельниківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання сина, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Синельниківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, припинення стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що 18 жовтня 2008 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2011 року з нього на користь відповідачки на утримання сина стягувались аліменти.

Зазначав, що 30 квітня 2014 року на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано.

Посилаючись на те, що з 17 травня 2019 року за усною домовленістю з відповідачкою син став постійно проживати з ним та проживає і наразі, жодних перешкод їй у спілкуванні з сином він не чинить та не проти їхнього спілкування, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком; припинити стягнення з нього аліментів з 01 серпня 2020 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2011 року, що набрало законної сили 05 липня 2011 року у цивільній справі №2-1021/11.

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Синельниківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання сина, мотивуючи його тим, що вони з відповідачем дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, який наразі розірвано та від якого вони мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що з 22 червня 2011 року, на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області(справа №2-1021/11), з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь у розмірі 1/6 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказувала, що син почав проживати з батьком приблизно з липня 2021 року, до цієї дати вона з колишнім чоловіком не мала домовленості про простійне проживання сина з ОСОБА_2 , а дата 17 травня 2019 року є днем реєстрації дитини у будинку, який належить матері ОСОБА_2 , в якому зареєстрований і він сам, що було зроблено на її прохання, а не днем початку фактичного проживання дитини із батьком.

Посилаючись на те, що як мати, вона вважає, що для дитини, її найкращих інтересів, слід визначити проживання саме із нею, а станом на 01 жовтня 2021 року відповідачем допущено заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 38 686, 50 грн., а тому просила суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 листопада 2019 року до 01 жовтня 2021 року, у розмірі 38 686,50 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, станом на 08 липня 2022 року, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 листопада 2019 року до 31 липня 2020 року у розмірі 3 000 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року в частині припинення стягнення аліментів з 01 серпня 2020 року та в частині стягнення пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким припинити стягнення аліментів з 01 вересня 2020 року та стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2019 року до 31 серпня 2020 року в розмірі 12 115,84 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно зменшив пеню за прострочення сплати аліментів. Наполягала на тому, що за період коли син проживав з нею, ОСОБА_2 було допущено заборгованість зі сплати аліментів та вона має право на стягнення пені саме у розмірі 12 115,84 грн. Крім того, їй не зрозуміло чому суд припинив стягнення аліментів з 01 серпня 2020 року а не з 01 вересня 2020 року.

Правом на надання відзиву учасники справи не скористались.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання сина та в частині визначення дати припинення стягнення аліментів, в іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом (стаття 367 ЦПК України).

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували з 18 жовтня 2008 року у зареєстрованому шлюбі.

Шлюб було розірвано на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2014 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина зареєстрована з 17 травня 2019 року за адресою реєстрації батька ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .

За довідкою, виданою виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, підтверджено, що син ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав з червня 2015 року по серпень 2020 року на території даної сільської ради разом з матір`ю, без реєстрації місця проживання.

За характеристикою голови квартального комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року, ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1 , зі своєю матір`ю та малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким дуже піклується. ОСОБА_2 характеризується позитивно, скарг відносно нього не надходило.

В довідці-характеристиці виконавчого комітету Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року вказано, що за час проживання на території сільської ради скарг від населення та сусідів на ОСОБА_3 не надходило.

ОСОБА_5 за місцем роботи в ТОВ «Дніпрорембуд 2014» та Полторацька ( ОСОБА_3 ) за місцем роботи Укрпошта в с.Кислянка Синельниківського району Дніпропетровської області мають позитивні характеристики, є сумлінними та відповідальними працівниками (а.с.27). Нарахований ОСОБА_3 заробіток в період з травня 2021 року до липня 2021 року склав 9 140,14 грн.

Нарахована заробітна плата ОСОБА_2 в період з грудня 2021 року до лютого 2022 року склала 1 145,45 грн.

Під час розгляду справи позивач за первісним позовом пояснив, що у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні змінилося робоче навантаження, тому фактично він не працює та не отримує заробітної плати, його дружина ОСОБА_6 є працевлаштованою у ТОВ «Кью.ЕФ.ЕМ.КЕЙТЕРІНГ» на посаду буфетника, якій нараховано в період з червня 2021 року до вересня 2021 року заробітну плату у розмірі 4 583,98 грн.

Відповідно до актів обстеження умов проживання ОСОБА_4 , 2009 року народження, від 14 липня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , для дитини ОСОБА_4 створено належні умови проживання, дитина забезпечена усім необхідним: окремою кімнатою, окремим спальним ліжком, одягом, шкільним приладдям, комп`ютером, телевізором. Крім того, за вказаною адресою також проживають четверо малолітніх дітей дружини ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (а.с.18).

З довідок та характеристик дошкільного навчального закладу та закладів освіти, які відвідував малолітній ОСОБА_4 , вбачається, що більшу увагу до навчання дитини виявляє батько ОСОБА_2 , ніж мати ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції встановив обставини, які характеризують як батька так і матір дитини, а також те, що відносини з батьком у ОСОБА_4 будуються на доброзичливій основі, дитина має спокійний емоційний стан, він забезпечений усім необхідним для розвитку та навчання. З матір`ю ОСОБА_1 дитина має напружені відносини, що має вираз у непорозумінні, образах. Малолітній ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснював суду, що не отримує від матері турботи та піклування на яку очікує. Виявляє стійку позицію щодо проживання з батьком ОСОБА_2 , з врахуванням того, що син буде проживати з батьком, вважав за доцільне припинити стягнення аліментів з 01 серпня 2020 року. Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги суд першої інстанції виконав розрахунок пені за невиконаним аліментним зобов`язанням ОСОБА_2 в період з 01 листопада 2019 року до 31 серпня 2020 року, з врахуванням того, що розмір пені не може перевищувати розмір заборгованості по аліментам та з врахуванням обставин даної справи вважав за можливе зменшити розмірі пені до 3 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує

до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів

за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Місцевим судом наведено відповідні розрахунки та встановлено розмір пені за спірний період.

Колегія суддів наголошує на тому, що з матеріалів даної справи встановлено те, що дійсно з ОСОБА_2 стягувались аліменти на підставі рішення суду. Також вбачається, що ним було допущено заборгованість.

Втім, з врахуванням доказів, наданих як позивачем, так і відповідачем, судом встановлено, що з серпня 2020 року син проживає разом з батьком. Оскаржуним рішенням визначено місце проживання сина з батьком та відповідачка рішення суду в цій частині не оскаржує.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Наразі вказане сприяння вже є неактуальним, оскільки син вже проживає разом з батьком.

У зв`язку з тим, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зменшення неустойки пені до 3 000 грн.

Колегія суддів наголошує на тому, що наразі син проживає з батьком та сплата пені за аліментами на користь ОСОБА_1 у розмірі більшому ніж 3 000 грн., перш за все буде порушувати саме права дитини, які є пріоритетними перед інтересами матері, з якою син не проживає тривалий час.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд безпідставно припинив стягнення аліментів саме з 01 серпня 2020 року та їй не зрозуміло чому стягнення припинено не з 01 вересня 2020 року, колегією суддів відхиляються, оскільки судом було встановлено на підставі належним чином оцінених доказів, наданих як позивачем так і відповідачкою, що син проживає з батьком саме з серпня 2020 року.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд зауважує, що бере до уваги інтереси дитини, а не інтереси матері чи батька.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.263,264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.