Справа № 304/809/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Бисаги Т.Ю., Фазикош Г.В.,

за участі секретаря Кекерчень М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2022 року (повне рішення складено 12.07.2022, суддя Гевці В.М.) у справі № 304/809/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ТОВ «Спектрум Ессетс» (далі Товариство) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 24.07.2008 між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/1228/2/20501, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 32 000 доларів США, зі сплатою 12,5% річних та строком до 21.07.2028.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим кредитним договором 24.07.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачем передано в іпотеку нерухоме майно: земельну ділянку 0,25 га та розташований на ній житловий будинок загальною площею 72,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувало, що 25.09.2020 між ПАТ «Фідобанк» (котре є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк») та ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором № 014/1228/2/20501.

Зазначало, що позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконав, унаслідок чого заборгованість відповідача станом на 25.09.2020, тобто на момент відступлення права вимоги, складала:

31 248,12 доларів США (еквівалентно 882 718,77 гривень за курсом НБУ станом на таку дату) за кредитом;

33 247,18 доларів США (еквівалентно 939 189, 61 гривень) за відсотками.

При цьому, у позовній заяві позивач просив достроково стягнути саме заборгованість по кредиту (основного боргу) у розмірі 882 718,77 гривень, що за курсом НБУ станом на 25.09.2020 еквівалентно 31 248,12 доларів США.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 08.07.2022 у задоволенні позову ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» відмовлено.

На це рішення подало апеляційну скаргу ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС». Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості, не перевірив та не оцінив його у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, не зазначив аргументи на його спростування; в наданому розрахунку заборгованості відображено суму виданих кредитних коштів, суми погашеної заборгованості (в розрізі тіла кредиту і відсотків), суми і терміни нарахування відсотків, суми залишків заборгованості за тілом кредиту і відсотками (станом на дату відступлення права вимоги); такий розрахунок складено на підставі виписок по рахунках позичальника, що надавались в електронній формі попереднім кредитором ПАТ «Фідобанк»; представник позивача надав місцевому суду пояснення, що у зв`язку з виникненням сумніву у сторони відповідача стосовно достовірності даних в наданому розрахунку заборгованості, позивачем було направлено запит про надання паперових виписок по рахунках ОСОБА_1 , однак відповідь від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» на час розгляду справи не надійшла; зазначає, що позивачем було надано виписки по рахунках обліку заборгованості за період із 15.06.2010 по 24.01.2014 (з перенесенням поточної заборгованості станом на 31.12.2009), які надавалися первинним кредитором ПАТ «Фідобанк» в електронній формі; згідно з цими виписками залишок поточного кредиту становив 29150,29 доларів США, а залишок простроченого кредиту становив 2097,83 доларів США, що станом на 24.01.2014 разом складає 31248,12 доларів США (поточна і прострочена заборгованість за кредитом).

Скаржник зазначає, що обставини даної справи не є тотожними тим, що встановлені Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, де крім розрахунку заборгованості стороною також було надано виписку по рахунку, при цьому касаційний суд встановив, що апеляційним судом не було досліджено належним чином виписку по рахунку у сукупності з іншими доказами. У зв`язку з цим висновки місцевого суду, що за відсутності виписки по рахунку, сам по собі розрахунок заборгованості є неналежним доказом є помилковими.

Вказує, що відповідачем не надано власного контррозрахунку на спростування розрахунку Товариства, кредитний договір є чинним, а представником відповідача визнано обставину щодо погашення сум заборгованості, що зафіксовано у письмовій заяві від 24.02.2022. Скаржник вважає необґрунтованими висновки місцевого суду про те, що позивачем не дотримано обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення кредиту та порушено вимоги щодо порядку направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, передбаченого пунктами 5.6 та 6.5 кредитного договору. Вказує, що встановлення сторонами умов стосовно досудового порядку, не перешкоджає зверненню із позовом до суду відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Позиція щодо можливості пред`явлення кредитором вимоги до позичальника саме шляхом подання позову наведена у постановах Верховного суду від 06.02.2019 у справі № 753/2362/17,від 17.02.2021 у справі № 750/13632/18, від 03.11.2021 у справі № 705/3275/18.

Вказує, що з наявних у справі доказів суд мав можливість обчислити суми заборгованості за тілом кредиту, котрі не підлягають стягненню у зв`язку з заявою представника відповідача про застосування позовної давності, та визначити суму, котра підлягає стягненню. Так, згідно з графіком платежів станом на 15.06.2018 (три роки перед зверненням до суду) позичальник зобов`язаний був сплатити щомісячні ануїтетні платежі (тобто строк сплати яких настав на 15.06.2018): за тілом кредиту в розмірі 7058,49 доларів США (з яких усього відповідач сплатив 751,88 долар США), за відсотками 36 205,70 доларів США (з яких відповідач сплатив 14 374,02 доларів США). Отже, віднявши щомісячні платежі поза межами позовної давності, після 15.06.2018 та до кінцевого строку кредитування, позичальник мав сплатити всього, зокрема, за тілом кредиту 24 941,51 доларів США (32 000 - 7058,49 = 24 941,51) і така сума обчислена у межах строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Розман С.Ю., що діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зокрема зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи первинних документів бухгалтерського обліку господарських операцій (у тому числі виписку по банківському рахунку), що унеможливлює визначення розміру заборгованості позичальника.

Також представник відповідача вказує, що у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Посилаючись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, зазначає, що у відповідача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що кредитором було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредитних коштів та відсутні докази, що відповідачем таку вимогу було отримано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24.07.2008 між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/1228/2/20501, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 32 000 доларів США, зі сплатою 12,5% річних та строком до 21.07.2028.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим кредитним договором 24.07.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачем передано в іпотеку нерухоме майно: земельну ділянку 0,25 га та розташований на ній житловий будинок загальною площею 72,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором про відступлення права вимоги № GL3N218881 від 25.09.2020 Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», яке є повним правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» право вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, іпотекодавців та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором від 24.07.2008 № 014/1228/2/20501 (а.с.29-33).

Станом на 25.09.2020, тобто на момент відступлення права вимоги, заборгованість позичальника складала:

31 248,12 доларів США (еквівалентно 882 718,77 гривень за курсом НБУ станом на таку дату) за кредитом;

33 247,18 доларів США (еквівалентно 939 189, 61 гривень) за відсотками.

Позивач просив стягнути з відповідача достроково заборгованість по кредиту (основного боргу) у розмірі 882 718,77 гривень, що за курсом НБУ станом 25.09.2020 еквівалентно 31 248,12 доларів США.

Встановлено, що кредит за кредитним договором від 24.07.2008 № 014/1228/2/20501 є споживчим з цільовим призначенням для придбання житлового будинку та земельної ділянки.

Відповідно до пункту 1.3 договору повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно, шляхом сплати кожного місяця рівних платежів відповідно до Графіку платежів, наведеного у Додатку № 1 до цього договору.

Згідно з пунктом 5.6 кредитного договору позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим договором у разі: невиконання або неналежного виконання позичальником або третіми особами умов цього договору або договорів застави інших договорів, що забезпечують погашення кредиту; відмови від зміни умов цього договору в порядку, передбаченому пунктом 6.1 цього договору; в інших випадках передбачених цим договором або чинним законодавством України. Кошти мають бути повернені протягом 30 днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Відповідно до пункту 6.5 кредитного договору кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього (за 30 днів) надіслання відповідної вимоги позичальнику рекомендованим листом.

ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» визнає ту обставину, що перед звернення до суду із даним позовом не направляв позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 135-139). На переконання кредитора, пред`явлення даного позову до суду є способом пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Відсутність направлення такої вимоги не означає відсутність порушення прав кредитора, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

В той же час, за змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, далі Закон № 1023-XII) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як було визначено пунктом 23 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон № 1023-XII застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону № 1023-XII. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Так, у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Однак, у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у вищевказаній постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Висновок, викладений у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, стосується виконання обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а враховуючи те, що укладений 24.07.2008 кредитний договір є споживчим, вказаний висновок підлягає застосуванню під час вирішення заявлених позовних вимог у вказаній справі.

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу № 638/13683/15-ц (за обставинами якої кредитні договори були укладені 23 жовтня 2007 року та 08 вересня 2008 року) дійшла висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Позицію наведену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц підтримано у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року, яку мотивовано тим, що матеріали справи не містили доказів того, що кредитором було завчасно направлено вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, а відповідачем такі вимоги було отримано, тому у позичальника не виник обов`язок дострокового повернення кредитних коштів.

У постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (за обставинами якої кредитний договір був укладений 15.06.2007) Верховний Суд зазначив, що оскільки у відповідача не виникло обов`язку дострокового повернення кредитів, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що з позичальника на користь кредитора підлягає стягненню саме прострочена заборгованість.

За таких обставин, враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», тому у позичальника не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що кредитором було направлено вимогу про дострокове повернення кредитів, та відповідачем такі вимоги отримано.

Отже, у даній справі у позичальника ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором.

Попри це, із відповідача на користь кредитора підлягає стягненню прострочена заборгованість, а щодо її розміру на момент звернення до суду із даним позовом, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У п. 11.4 кредитного договору сторони узгодили застосування до правовідносин з укладенням та виконанням цього кредитного договору загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки.

Як вбачається з умов кредитного договору та графіку платежів позичальник узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Зокрема згідно з п. 1.3, 5.2 та графіком платежів його сторонами погоджено, що розмір ануїтетного платежу складає 363,56 доларів США, день сплати ануїтетного платежу щомісяця 15 числа.

Сторони визнали ту обставину, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором позичальником було здійснено у грудні 2013 року (а.с. 2, 17, 78-80).

Відтак саме з цього часу необхідно обчислювати строк для пред`явлення вимоги щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Банк здав позовну заяву на пошту 30 червня 2021 року.

Відповідачем було заявлено у суді першої інстанції про застосування позовної давності (а.с. 78-80).

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість за тілом кредиту (прострочена), яка підлягає стягненню з позичальника, обмежується 3-ма роками перед зверненням до суду (позов подано у червні 2021 року а.с. 38), тобто за період із червня 2018 року та до червня 2021 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за період із червня 2018 року до червня 2021 року, позичальник кошти на погашення кредиту не сплачував, та як встановлено вище сторони визнали, що останній платіж було здійснено у грудні 2013 року. Зокрема ним було сплачено на погашення тіла кредиту 751,88 доларів США, на погашення відсотків 14374,02 доларів США.

Встановивши, що у відповідача не виникло обов`язку дострокового повернення кредиту, розмір саме простроченої заборгованості за тілом кредиту за період із червня 2018 року до червня 2021 року (момент звернення до суду з позовом, 36 щомісячних платежів перед зверненням до суду) складає 4503,99 доларів США, що за курсом НБУ 27,1763 станом на 30.06.2021 складає 122 401,78 грн (103,76+104,84+105,93+107,03+108,15+109,28+110,41+111,56+112,73+113,9+115,09+116,29+117,5+118,72+119,96+ 121,21+122,47+123,75+125,03+126,34+127,65+128,98+130,33+131,68+133,06+134,44+135,84+137,26+138,69+140,13+141,59+143,07+144,56+146,06+ 147,58+149,12 = 4503.99)

Відповідачем ОСОБА_1 не надано контррозрахунку, не доведено належними і допустимими доказами факту погашення боргу за тілом кредиту у більшому розмірі, ніж зазначено позивачем, не спростовано вищевказану суму простроченої заборгованості за тілом кредиту.

Висновки місцевого суду про відсутність можливості визначити розмір заборгованості через неподання виписки по рахунку та посилання суду на постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 є необґрунтованими, оскільки обставини даної справи не є тотожними тим, що встановлені Верховним Судом, які стосувалися правовідносин оформлення договору, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, шляхом стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту за період із червня 2018 року до червня 2021 року у розмірі 122 401,78 грн, що за курсом НБУ (27,1763) станом 30.06.2021 еквівалентно 4503,99 доларів США.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позову в суді першої інстанції ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» було сплачено 13240,79 грн (а.с. 35), а тому пропорційно до задоволеної частини вимог (14,41%) на його користь із відповідача підлягає стягненню 1908,00 грн судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

За подання апеляційної скарги ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» було сплачено 19861,18грн (а.с. 140), тому пропорційно до задоволеної частини вимог (14,41%) на його користь із відповідача підлягає стягненню 2862,00 грн судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» задовольнити частково.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2008 року № 014/1228/2/20501 у розмірі 122 401,78 грн, що за курсом НБУ станом 30.06.2021 еквівалентно 4503,99 доларів США, котра є простроченою заборгованістю за тілом кредиту (основний борг) нарахованою за період із червня 2018 року до червня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» 4770,00 гривень у відшкодування судового збору, з яких 1908,00 гривень судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та 2862,00 грн судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», ; місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Кловський Узвіз, буд. 7, прим. 51.

Відповідач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2022 року.

Головуюча:

Судді: