ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/851/22 Номер провадження 22-ц/814/1027/22Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк»

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2022 року у складі судді Турченко Т. В.

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Кім Д. І. подав до суду заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що на виконанні у Київському ДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 63957283 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 105 К-Ф від 24.05.2007 за договором іпотеки без оформлення заставної № 105 К-Ф від 24.05.2007.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» боржник ОСОБА_1 звернулась до стягувача-кредитора ПАТ «Укргазбанк» із заявою про реструктуризацію заборгованості, що на думку заявника тягне правові наслідки, встановлені статтею 432 ЦПК України - визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до Закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.

Вказував, що у Господарському суді Полтавської області перебуває провадження № 917/1990/21 за заявою ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Незважаючи на вказані обставини, заявнику стало відомо, що за реєстраційним номером лота 502307 призначені торги по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності та є предметом іпотеки за кредитом в іноземній валюті і єдиним місцем її проживання.

Посилаючись на намір оскаржити результати прилюдних торгів, як спосіб захисту права власності на квартиру, заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони проводити реєстраційні дії відносно об`єкта нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони розподілу коштів в рамках виконавчого провадження ВП № 63957283, вказуючи, що невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання рішення суду у зв`язку з реалізацією спірного об`єкта нерухомості.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2022 року, описку в якій виправлено ухвалою цього суду від 22 лютого 2022 року, заяву задоволено.

Накладено заборону на проведення реєстраційної дії відносно об`єкта нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_2 , та заборонено розподіл коштів в рамках виконавчого провадження ВП № 63957283.

Не погодившись з даною ухвалою, представник ПАТ АБ «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу районного суду скасувати та постановити з цього питання нове судове рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуваною ухвалою порушуються права ПАТ АБ «Укргазбанк», як стягувача, та унеможливлюється виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором.

Вказує, що 09.02.2022 відбулися торги з реалізації нерухомого майна боржника за встановленою процедурою, що є різновидом договору купівлі-продажу, а 23.02.2022 на рахунок відділу ДВС надійшли кошти від продажу цього майна, проте забезпечення позову у обраний заявником спосіб фактично призводить до зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що є неприпустимим.

Вважає, що дії заявника суперечать принципу добросовісності, а обраний нею спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що на виконанні Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 63957283 щодо примусового виконання виконавчого листа № 1609/7278/12, виданого 24.01.2013 Київським районним судом м. Полтави, про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки без оформлення заставної № 105 К-Ф від 24.05.2007 - 2-кімнатну квартиру загальною площею 71,5 кв. м, житловою площею 51,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», за рахунок вартості якого підлягає погашенню зобов`язання за кредитним договором № 105 К-Ф від 24.05.2007 в сумі 314 519,54 доларів США.

09 лютого 2022 року відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки, на який звернуто стягнення за рішенням суду, - належної боржнику ОСОБА_1 квартири за адресою АДРЕСА_3 , визначено переможця торгів та кошти від продажу майна зараховані на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони проведення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомості та заборони розподілу коштів в рамках виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду за захистом свого права власності на вищевказану квартиру у спосіб оскарження результатів проведених торгів та вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Проте, таких висновків суд дійшов помилково, не врахувавши, що реалізація з прилюдних торгів нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, є виконанням рішення суду, яке набрало законної сили, та заборона вчинення реєстраційних дій відносно цього об`єкта нерухомості, а також заборона розподілу коштів у виконавчому провадженні по суті є зупиненням виконання рішення, що є недопустимим з огляду на обов`язковість виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення можуть бути застосовані виключно за наявності однієї з підстав, визначених частиною другою статті 149 ЦПК України, та відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України мають бути співмірними з позовними вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано, що «також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про необхідність вжиття заходів забезпечення позову щодо оспорювання боржником результатів проведених торгів.

Фактично заявник просить вжити заходів забезпечення позову з метою перешкоджання державному виконавцю та іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження, а обраний ним вид забезпечення позову, з огляду на доводи заявника, зводиться до зупинення виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили, що не відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони вчиняти певні дії, що призводить до порушення прав набувача майна (переможця електронних торгів) та стягувача у виконавчому провадженні.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997; рішення у справі «Бурдов проти Росії» № 59498/00 від 07.05.2002; рішення у справі «Ясіун`єне проти Литви» № 41510/98 від 06.03.2003; та рішення по справі «Руйану проти Румунії» № 34647/97 від 17.06.2003).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що заява про забезпечення майбутнього позову ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки не обґрунтована заявником у контексті необхідності застосування таких заходів, а також у контексті їх співмірності та відповідності до позовних вимог.

За таких обставин оскаржувана ухвала сулу першої інстанції, як така, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, які регулюють вирішення спірного питання, підлягає скасуванню з ухваленням з цього питання нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2022 року - скасувати та ухвалити з цього питання нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна