Справа № 464/4657/22
пр.№ 2/464/1482/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/4657/22

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Львівське міське комунальне підприємство «ЛЬВІВВОДОКАНАЛ»

вимоги: визнання неправомірним наказу та поновлення на роботі

представники учасників справи:

представник відповідача Стахів Б.О.

Обставини справи

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовом у порядку цивільного судочинства, в якому просить:

визнати протиправним наказ № 69 к/зв від 24 травня 2002 року «про припинення трудового договору»;

зобов`язати відповідача поновити його на роботі з дати незаконного звільнення.

Покликається на неправомірність звільнення з роботи та порушення його трудових прав.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони проти такого порядку розгляду справи не заперечили.

Відповідач позов не визнає з покликанням, що звільнення позивача з роботи відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства. Указане викладено у відзиві на позов.

Позивачем подано відповідь на відзив, а відповідачем письмові пояснення.

Надано підтвердження надіслання даних документів іншим учасникам справи відповідно до вимог цивільного судочинства.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач з 10 лютого 2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, де обіймав посаду машиніста насосних установок по третьому розряду на насосній станції «Кривцичі».

Наказом відповідача від 03 лютого 2022 року за № 04/23 позивача відсторонено від роботи з 04 лютого 2022 року на час відсутності підтверджуючого документа про щеплення проти COVID-19 або до закінчення карантину, без збереження заробітної плати. Наявна письмова розписка про обізнаність позивача з таким наказом.

Наказом відповідача від 28 лютого 2022 року за № 04/50 допущено до роботи працівників, які були відсторонені у зв`язку із ненаданням сертифікату про проведення вакцинації від COVID-19, з 01 березня 2022 року до закінчення воєнного стану згідно з Додатком № 1 до цього наказу, де вказано і позивача.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18 травня 2022 року у цивільній справі № 464/927/22, яке оскаржено в апеляційному порядку та не набрало законної сили, у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи від 03 лютого 2022 року № 04/23 відмовлено за безпідставністю.

24 травня 2022 року наказом за № 69 к/зв у зв`язку із прогулом без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України позивача звільнено з посади, про що вчинено запис у трудову книжку.

Позивачем 02 вересня 2022 року, що не заперечено відповідачем, отримано оскаржуваний наказ про звільнення.

Указані обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними у справі, та не заперечуються сторонами.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (ч.1 ст.147 КЗпП).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 334/8910/18, від 02 листопада 2022 року у справі № 465/5514/19 та від 10 листопада 2022 року у справі № 607/2071/17 сформульовано наступні висновки.

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Підставами для застосування заходу стягнення у виді звільнення у зв`язку із прогулом слугували: доповідні записки начальника н/ст «Кривчиці-Міська смуга» Голоти А.О. від 02 березня 2022 року, 11 квітня 2022 року; звернення начальника СУП Яцків Н. від 13 квітня 2022 року, письмові пояснення позивача, надані на вимогу відповідача від 11 травня 202 року, в яких ствердив про невихід на роботу з березня 2022 року, адже вважає, що наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку не скасований; акт про проведення внутрішнього службового розслідування від 18 травня 2022 року щодо позивача; актами від 27 квітня 2022 року № 13, від 28 квітня 2022 року № 14, від 29 квітня 2022 року № 15, від 30 квітня 2022 року, від 19 травня 2022 року № 19, від 23 травня 2022 року № 20 про встановлення факту відсутності позивача на роботі (робочому місці) за період з 01 березня 2022 року по 23 травня 2022 року включно, що узгоджуються із табелями обліку використання робочого часу за лютий-березень 2022 року; службові записки від 29 квітня 2022 року та 19 травня 2022 року. Факт відсутності на роботі позивача з 01 березня 2022 року до часу звільнення 23 травня 2022 року визнано як відповідачем, так і самим позивачем, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України.

З урахуванням поведінки позивача, який був відсутній на робочому місці майже протягом 3-ох місяців, жодних поважних причин такої відсутності не вказав та відповідно доказів не надав, чим знехтував своїми посадовими обов`язками та допустив грубе порушення трудової дисципліни, а тому такий захід стягнення як звільнення відповідає вчиненому і є співмірним.

У долученій до відповіді на відзив заяві самого позивача від 05 квітня 2022 року, яка адресована відповідачу, позивач беззаперечно ствердив, що копію наказу від 28 лютого 2022 року № 04/5 з додатком про допуск до роботи отримав 28 березня 2022 року. Однак і з цього часу, як стверджує сам позивач, на роботу не виходив. У цілому такий факт не впливає на пропорційність заходу стягнення учиненому.

Аргументи позивача щодо невиходу на роботу через відсутність скасування наказу про відсторонення у встановленому законом порядку зводяться до власного суб`єктивного тлумачення як вимог чинного законодавства, так і дійсних фактичних обставин справи. Такі дії позивача є очевидно недобросовісними та розцінюються як зловживання правом.

З урахуванням встановлених вище обставин справи звільнення позивача з роботи відбулося з дотриманням чинного законодавства, судом також не встановлено будь-яких належних та допустимих доказів недопуску або чинення позивачу перешкод у доступі до роботи.

Аналізуючи, передбачене ст.55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа указує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно із ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем трудових прав позивача. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його прав, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.

Установивши дійсні обставини справи та проаналізувавши докази, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо протиправності наказу про припинення трудового договору та зобов`язання поновити на роботі. Позивачем не наведено фактичних даних та переконливо не доведено, що є його процесуальним обов`язком, протиправності звільнення з роботи. Суд у даному випадку погоджується із слушною позицією відповідача.

Відомості та докази, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні. Інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Судові витрати

У порядку ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

відповідач Львівське міське комунальне підприємство «ЛЬВІВВОДОКАНАЛ», код за , м.Львів, вул.Зелена, 64

Повне судове рішення складено 28 листопада 2022 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО