Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2131/20 Головуючий у 1-й інст. Драча Ю.І.
Категорія 82 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

з участю представників відповідачів

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтагаз України»

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2020 року та на додаткове рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 16 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.і.

у цивільній справі №296/2131/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року позивачі звернувся до суду з позовом. Просили визнати за ними, як споживачами газу для приготування їжі, право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок коштів відповідача; визнати неправомірною відмову відповідача встановити індивідуальні лічильники газу в квартирах позивачів; зобов`язати відповідача встановити за рахунок власних коштів індивідуальні лічильники газу позивачам, які є споживачами природного газу. В обґрунтування поданого позову зазначали, що вони є співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 та сплачують за надані послуги з газопостачання відповідно до показників загальнобудинкового лічильника. Оскільки законодавством передбачено встановлення індивідуальних лічильників обліку фактично спожитого газу, вони звернулись до АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» із заявами про встановлення індивідуальних газових лічильників безпосередньо в їхні квартири, у яких газ використовується для приготування їжі. Однак їм було відмовлено у задоволенні заяв та рекомендовано звернутися в спеціальну організацію, яка має відповідні ліцензії для встановлення індивідуальних лічильників газу за власні кошти. Вважають, що такі дії порушують їхні права та суперечать Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 16 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданих апеляційних скаргах позивачі просять вказані рішення суду та додаткове рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянтів, вищевказані рішення суду першої інстанції є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказують, що вказані висновки суперечать вимогам ст.6 Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Зміст вказаної статті вказує на те, що встановлення в 2016 році АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» загальнобудинкового лічильника обліку природнього газу в будинку за адресою: АДРЕСА_1 не звільняє його від обов`язку встановити їм, 14 споживачам природного газу, індивідуальні лічильники. Вважають неправомірними посилання суду на постанови КМУ від 30.01.2019 року №63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» та від 14.08.2019 року №807 «Положення про порядок призначення житлових субсидій». Відмова АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» встановити їм індивідуальні лічильники природного газу суперечить вимогам законодавства, порушує їхні права.

На думку апелянтів, суд на власний розсуд трактував положення Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Апеляційна скарга на рішення суду також була подана АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», у якій третя особа просить скасувати рішення в частині висновків суду про те, що у НАК «Нафтогаз України» є невиконаний обов`язок перед позивачами зі встановлення індивідуального лічильника газу. На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідно до положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» обов`язок зі встановлення індивідуальних лічильників газу покладено виключно на операторів газорозподільної системи.

У відзиві на апеляційні скарги позивачів АТ « Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» вказує, що в будинку АДРЕСА_1 у 2016 році встановлений загальнобудинковий вузол обліку газу на виконання Плану розвитку газорозподільної системи АТ «Житомиргаз» на 2016-2025 роки, затвердженого Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №546 від 31 березня 2016 року.

Звертає увагу на ту обставину, що на час встановлення даного лічильника законодавством України не було передбачено обов`язку встановлення індивідуальних вузлів обліку спожитого газу.

Отже, вважає, що АТ «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» виконав обов`язок щодо забезпечення комерційного обліку газу, відтак вимога про повторне виконання цього обов`язку не грунтується на положеннях законодавства.

Також у відзиві зазначено, що у п.5 Постанови КМУ від 30 січня 2019 року №63 передбачений обов`язок Міністерства економічного розвитку і торгівлі разом з ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» забезпечити врахування у фінансовому плані товариства витрат на встановлення індивідуальних лічильників газу для побутових споживачів. При цьому, відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється, зокрема, за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством. В свою чергу, фінансовий план НАК «Нафтогаз України» на 2019 рік передбачав у складі витрат на інвестиційну діяльність видатки на придбання та встановлення індивідуальних лічильників газу для побутових споживачів у сумі 2700 млн. грн.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, позивачі проживають будинку АДРЕСА_1 та є споживачами послуг відповідача з надання природного газу.

1 лютого 2017 року у зазначеному житловому будинку встановлений загальнобудинковий вузол обліку газу.

У період з 24.12.2019 по 14.02.2020 позивачі зверталися до АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» із заявами про встановлення індивідуального приладу обліку газу для приготування їжі (а.с.75-80).

Відповідно до листів АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» (а.с.53-54,55,56-57,58-59,60-61,62,63,64-65,66-67,68-69,70,71,72-73) позивачів було повідомлено, що особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України Про забезпечення комерційного обліку природного газу. Відповідно до пп.а п.1 ст.6 даного Закону України (у редакції, що діяла до 19 січня 2018 року) суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких природний газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі,- до 1 січня 2018 року.

Для проведення заходів щодо забезпечення споживачів приладом обліку природного газу 01.02.2017 в будинку по АДРЕСА_1 введено в експлуатацію будинковий вузол обліку газу.

За адресами, де встановлено загальнобудинковий лічильник природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства, облік газу вважається забезпеченим відповідно до вимог Закону, що не передбачає встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» виконано обов`язок щодо забезпечення комерційного обліку природного газу за вказаною адресою, відтак покладення на нього повторного обов`язку встановити лічильник газу не відповідає вимогам законодавства.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, зважаючи на наступне.

Відповідно до пункту 33 частини першої статті 1 Закону України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ).

Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо зазначеним Законом.

Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Серед принципів функціонування ринку природного газу пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про ринок природного газу» першочергово визначає забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4, 5 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831).

З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»).

За частиною четвертою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням.

Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 10 жовтня 2015 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що:

- ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи;

- встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку;

- власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Бадансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Отже для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

Також відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку.

У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.

Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.

Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відтак, до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17 зазначила, що у питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу можна виокремити такі режими регулювання:

- до 20 січня 2018 року - за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 р. № 620) та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань з будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо;

- з 20 січня 2018 року - загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку відповідно до чинної редакції Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що 01.12.2016 між Відповідачем та Об`єднанням співвласників багатоквартирного об`єднання «МИСТЕЦЬКІ ВОРОТА 7» укладено договір № 51 на проведення монтажних робіт, здійснення експлуатації (обслуговування) та про зняття показань встановленого будинкового вузла обліку природного газу.

Крім того, в матеріалах справи міститься договір від 09.02.2017 №06Агб661-17 на експлуатацію складових газорозподільної системи, укладений між Відповідачем та Об`єднанням співвласників багатоквартирного об`єднання «МИСТЕЦЬКІ ВОРОТА 7», в тому числі і укладено на його виконання додаток № 1 (перелік послуг (робіт) з експлуатації об`єкта газопостачання, що надаються Виконавцем (Відповідачем)); акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ (Відповідачем), власником (користувачем) відомчої мережі та споживачем; графік проведення робіт з експлуатації складових систем газопостачання.

Разом з тим, у справі нема даних про те, що позивачі відмовилися від встановлення їм індивідуальних лічильників природного газу і чинили перешкоди представникам відповідача у доступі до будинку для встановлення лічильника природного газу, а, навпаки, зверталися до відповідача із заявами, у яких просили встановити їм квартирні прилади обліку споживання природного газу, про що зазначалося вище.

Тому односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а також у контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Згідно з ч.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

Отже, вищезазначена норма передбачає обов`язок саме газорозподільної організації встановити квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» до 20.01.2018 (набрання чинності останніх змін) містив норму, а саме ч. 1 ст. 6 такої редакції: «Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані:

1)забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України; б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року;».

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу», який набрав чинності 20.01.2018, внесено зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в тому числі до ч. 1 ст. 6 даного Закону і відповідно вказана норма є такого змісту по теперішній час: «Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані:

1)забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:

2)комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року;

3)для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року;

4)тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб`єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється;

б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року;».

Тобто, Закон України від 21 грудня 2017 року №2260-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» змінив строк постачання природного газу, яке здійснюється за умови його комерційного обліку в частині населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, - з 1 січня 2021 року. Ці зміни набули чинності 20 січня 2018 року.

За наведених обставин суд першої інстанції помилково вважав, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» виконало обов`язок щодо забезпечення комерційного обліку природного газу за вказаною адресою, оскільки останнім встановлено загальнобудинковий прилад обліку газу.

При цьому саме на АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» законодавчо покладено обов`язок встановити індивідуальні лічильники газу позивачам, які є споживачами послуг, що надаються останнім, та є власниками квартир у будинку АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Так, право позивачів на забезпечення індивідуального обліку спожитого газу передбачено Законом. Тому, визнання такого права ще і за рішенням суду є зайвим. Крім того, із врахуванням обставин справи, не потребує окремого визнання неправомірною відмова відповідача у вчиненні таких дій.

В даному випадку захист порушеного права позивачів, на думку апеляційного суду, має бути здійснений шляхом зобов`язання відповідача встановити позивачам індивідуальні лічильники газу.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтагаз України» задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2020 року та на додаткове рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 16 лютого 2021 року скасувати на ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» встановити за рахунок коштів АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» індивідуальні лічильники газу споживачам природного газу для приготування їжі: ОСОБА_1 - власнику квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 - власнику квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 - власнику квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 - власнику квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_15 - власнику квартири АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 - власнику квартири АДРЕСА_7 , ОСОБА_7 - власнику квартири АДРЕСА_8 , ОСОБА_8 власнику квартири АДРЕСА_9 , ОСОБА_9 - власнику квартири АДРЕСА_10 , ОСОБА_10 - власнику квартири АДРЕСА_11 , ОСОБА_11 - власнику квартири АДРЕСА_12 , ОСОБА_12 -власнику квартири АДРЕСА_13 , ОСОБА_13 - власнику квартири АДРЕСА_14 , ОСОБА_14 - власнику квартири АДРЕСА_15 в термін, визначений статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» для встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" на користь держави 2102 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 12.05.2022 року.