Провадження № 4-с/761/190/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І. В.,

секретаря судового засідання - Ілюхіної О. М.,

за участю:

представника заявника - Серебрянікова В. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо незняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту, в якій заявник просить суд визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту, накладеного постановою від 11 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52574113; зобов?язати посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_1 , що накладений постановою від 11 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52574113.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2014 року в цивільній справі № 2610/17417/2012 було стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість за кредитом у розмірі 2 127 327,36 грн та пеню за прострочення повернення заборгованості за кредитом у розмірі 909 138,18 грн. У подальшому на виконання рішення було видано виконавчий лист. У 2015 році ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» змінив найменування на Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (АТ «Сбербанк»). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року заяву АТ «Сбербанк» про поновлення строку для пред?явлення виконавчого листа було задоволено, поновлено відповідний строк. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52574113. У цей же день було винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідний запис про арешт було внесено до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження 16897679). У 2017 році право вимоги за відповідним кредитним договором від АТ «Сбербанк» було спочатку відступлене Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс», а потім - ОСОБА_2 . Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28 вересня 2017 року виконавчий лист у виконавчому провадженні № 52574113 було повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року у цій справі було замінено стягувача з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на ОСОБА_2 . У липні 2022 року заявник звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту у виконавчому провадженні. До заяви було додано заяву стягувача ( ОСОБА_2 ), якою вона не заперечувала проти зняття арешту з усього майна боржника. Проте органом державної виконавчої служби заявникові було відмовлено у задоволенні заяви з огляду на знищення матеріалів виконавчого провадження та на відсутність судового рішення про зняття арешту з майна заявника (боржника). За вказаних обставин заявник (боржник) ОСОБА_1 , вважаючи свої права порушеними бездіяльністю органу державної виконавчої служби щодо незняття арешту з його майна, був змушений звернутися до суду з цією скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2022 року матеріали справи було передано на розгляд судді Фроловій І. В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2022 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник заявника у судовому засіданні вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив скаргу задовольнити.

Суб?єкт оскарження у судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлена судом належним чином.

Неявка належно повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до положень частини другої статті 450 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника заявника (боржника), дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Судом під час розгляду скарги було встановлено наступне.

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 2610/17417/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 19 вересня 2008 року № 08-09-08/ФО.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі, стягнуто зі ОСОБА_1 заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2014 року рішення суду першої інстанції було скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» були задоволені частково, стягнуто зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 2 127 327,36 грн, пеню за прострочення повернення заборгованості за кредитом у розмірі 909 138,18 грн, в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» відхилено.

Виконавчий лист у цій справі було видано 27 липня 2015 року.

ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» 26 листопада 2015 року змінив найменування на Публічне акціонерне товариство «Сбербанк».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року, заяву АТ «Сбербанк» про поновлення строку для пред?явлення виконавчого листа було задоволено, поновлено відповідний строк.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52574113.

У цей же день було винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідний запис про арешт було внесено до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження 16897679), що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з цього реєстру від 19 листопада 2021 року.

03 березня 2017 року між АТ «Сбербанк», з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс», з другої сторони, було укладено договір № 28-2_93, відповідно до умов якого АТ «Сбербанк» було відступлено (передано) ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії від 19 вересня 2008 року № 08-09-08/ФО.

У цей же день між ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс», з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони, було укладено договір № 03/03-17/2, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» було відступлено (передано) ОСОБА_2 право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії від 19 вересня 2008 року № 08-09-08/ФО.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28 вересня 2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року у цій справі було замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на ОСОБА_2 .

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зняття арешту з його майна.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року у цивільній справі № 761/1050/21 позов було залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року, провадження у справі закрито, роз?яснено про необхідність звернення до суду у порядку розділу VII ЦПК України (шляхом оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця).

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту у виконавчому провадженні . До заяви було додано заяву стягувача ( ОСОБА_2 ), якою вона не заперечувала проти зняття арешту з усього майна боржника.

Листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 липня 2022 року заявникові було повідомлено, що виконавче провадження № 52574113 дійсно перебувало на виконанні у відділі та на майно боржника був накладений арешт. Водночас у зв?язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання у 2021 році та з огляду на відсутність судового рішення про зняття арешту підстави для його зняття в органу державної виконавчої служби відсутні.

Щодо вимог заявника, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом,

Відповідно до п.п. 6, 8 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно з ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII (у редакції, яка була чинною станом на день повернення виконавчого листа) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачеві з підстави п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII арешт з майна боржника не знімається, що вказує на правомірність дій державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого листа стягувачеві.

Водночас порушення прав заявника виникло у цій справі не у зв?язку із незняттям арешту при поверненні виконавчого листа стягувачеві у 2017 році, а у зв?язку із тим, що орган державної виконавчої служби відмовився зняти арешт з майна боржника за його заявою, поданою у липні 2022 року.

Заявник, подаючи заяву до органу державної виконавчої служби про зняття арешту, зазначив, що строк пред?явлення виконавчого листа закінчився, матеріали виконавчого провадження знищені, а сам стягувач не заперечує проти зняття арешту з майна боржника, зокрема щодо припинення обтяження, зареєстрованого в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису 16897679). На підтвердження згоди стягувача на зняття арешту заявником було додано оригінал заяви від стягувача.

Орган державної виконавчої служби, своєю чергою, відмовив у задоволенні заяви про зняття арешту з майна боржника, мотивуючи відмову знищенням матеріалів виконавчого провадження за закінченням строку зберігання та відсутністю судового рішення про зняття арешту.

Суд зазначає, що Закон № 1404-VIII не врегульовує відносини щодо припинення заходів примусового виконання (зняття арешту) у разі завершення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII та закінчення строку пред?явлення виконавчого листа до виконання, зокрема й за наявності на це волі самого стягувача.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується або фактичним виконанням судового рішення, або зі спливом строку пред?явлення документа до виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 34/425).

Судом встановлено, що строк пред?явлення виконавчого листа у цій справі закінчився, а стягувач не заперечує проти зняття арешту з майна боржника.

Судом враховується і те, що заявник вже звертався до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом про зняття арешту з майна, за наслідками чого Київським апеляційним судом було закрито провадження у справі та роз?яснено заявникові про необхідність звернення до суду у порядку розділу VII ЦПК України (шляхом оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця).

Крім того, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об?єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Ці норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов?язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб?єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов?язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов?язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.

За встановлених судом обставин у цій справі відмова у задоволенні скарги на бездіяльність органу державної виконавчої служби щодо незняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 52574113, унеможливила б здійснення ним прав власника щодо належного йому майна, оскільки чинне законодавство не врегульовує відносини зняття обтяжень з майна боржника у випадку закінчення строку пред?явлення виконавчого документа до виконання після повернення його стягувачу та за відсутності інших відкритих виконавчих проваджень.

При цьому суд враховує, що наявність протягом тривалого часу (більше п?яти років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 2-5422/11 (провадження № 61-1437св22).

Відповідно до частини другої статті 452 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов?язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, оскільки на виконанні в органах державної виконавчої служби та у приватних виконавців з 2017 року відсутні виконавчі провадження щодо виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 29.05.2014 в цивільній справі № 2610/17417/2012, за обставин цієї справи наявні підстави для зобов?язання посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений на все майно боржника ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 52574113 (номер запису про обтяження в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16897679), оскільки надалі у застосуванні цього примусового заходу виконання рішення відсутня необхідність.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо незняття арешту - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту, накладеного постановою від 11 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52574113.

Зобов?язати посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_1 , що накладений постановою від 11 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52574113 (номер запису про обтяження в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16897679).

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п?ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційну скаргу подано протягом п?ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса місця знаходження - 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, .

Суддя: