Провадження № 22-ц/801/1880/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 рокуСправа № 127/28999/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т.Б., Якименко М. М.,

за участю секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного реєстратора Томашпільської районної державної адміністрації - Штифурко Ольги Дмитрівни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Кметюк Світлани Анатоліївни, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка Володимира Борисовича, ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсними та скасування договорів купівлі-продажу та дарування зі скасуванням рішень державних реєстраторів - приватних нотаріусів про державну реєстрацію права власності та припинення права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою її представником - адвокатом Чернілевською Русланою Віталіївною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 01 серпня 2022 в м. Вінниці суддею цього суду Волошиним С.В., зі складанням його повного тексту 03 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного реєстратора Томашпільської районної державної адміністрації - Штифурко О.Д., за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А., приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б., ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсними та скасування договорів купівлі-продажу та дарування зі скасуванням рішень державних реєстраторів - приватних нотаріусів про державну реєстрацію права власності, та припинення права власності.

Згідно заяви про зміну предмету позову просила: скасувати рішення державного реєстратора Томашпільської РДА Штифурко О.Д., індексний номер 53580294 від 07 серпня 2020 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , площею 7,5 кв.м., що складається із житлової кімнати літ. «А» та туалету, за ОСОБА_2 та припинити його право власності на вказане майно; визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Лукашенком В.Б. від 23 вересня 2020 за № 5869. Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. про державну реєстрацію права власності, індексний номер 54218980 від 23 вересня 2020 року на вищезазначену квартиру та припинити право власності ОСОБА_4 на вказане майно; визнати недійсним та скасувати договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Кметюк С.В. від 22 жовтня 2020 року за № 1891. Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса ВМНО Кметюк С.В. про державну реєстрацію права власності, індексний номер 54710747 від 22 жовтня 2020 року на згадану раніше квартиру та припинити право власності ОСОБА_3 на вказане майно.

У Додатку № 2 до Договору № 70 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01 січня 2019 року, укладеного співвласниками будинку з МКП «УК «Господар Люкс» в загальних відомостях будинку вказано, що кількість квартир - 36, кількість нежитлових приміщень - 0. Попри це, в додатку № 1 до цього Договору в загальній нумерації значиться 37 квартир, серед яких, зокрема квартира під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 8,1 кв.м. власником якої вказаний ОСОБА_2 .

З метою перевірки та з`ясування підстав проживання у спірному приміщенні осіб позивач 03 грудня 2019 року зверталась з заявою до Вінницького міського голови.

Згідно відповіді директора департаменту ЖКГ ВМР №К-01-116894/01-20 від 19 грудня 2019 року мешканці нежитлового приміщення (колясочної) проживають там безпідставно, на вимогу уповноважених осіб, будь-яких документів, які б засвідчували право на проживання не пред`явили.

У відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної частини щодо об`єкта нерухомого майна - багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_3 , станом на 05 березня 2020 року, інформація щодо спірного приміщення 4-А (колясочну) була відсутня.

У листі КП «ВМБТІ» № 2482 від 25 травня 2020 року, вказано, що станом на 21 травня 2020 року технічна інвентаризація приміщення 4-А не проведена.

Разом з цим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 223392489 від 10 вересня 2020 року позивачу стало відомо, що 07 серпня 2020 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Томашпільської РДА Штифурко О.Д. за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на приміщення 4-А у будинку АДРЕСА_3 , як на квартиру, площею 7,5 кв.м., що складається із житлової кімнати літ. «А» та туалету.

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Лукашенком В.Б. від 23 вересня 2020 року № 5869, ОСОБА_2 відчужив спірне майно на користь ОСОБА_4 .

В свою чергу ОСОБА_4 відчужив спірне приміщення на користь ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 22 жовтня 2020 року № 1891, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Кметюк С.А.

Позивач зазначала, що не може використовувати вказане приміщення за призначенням, а співвласники будинку не надавали згоди на передачу у власність інших осіб цього приміщення. Спірне приміщення під`єднане до внутрішньо-будинкової електромережі (окремий лічильник відсутній), тобто за споживання електроенергії мешканцями приміщення сплачують співвласники будинку. Під допоміжним приміщенням знаходиться теплопункт, який мешканці вказаного приміщення періодично затоплюють, у разі виходу з ладу його елементів весь будинок залишиться без опалення та без постачання гарячої води.

Пославшись на викладене, позивач просила вимоги задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2022 року позов задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора Томашпільської районної державної адміністрації Штифурко О.Д., індексний номер 53580294 від 12 серпня 2020 року про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та припинено його право власності на вказане майно. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору. Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 та державного реєстратора Томашпільської районної державної адміністрації Штифурко О.Д на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1333,33 грн. з кожного.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_3 , діючи через свого представника - адвоката Чернілевську Р.В., посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині вимог позову, які задоволено, в іншій частині рішення залишити без змін. Зі змісту скарги вбачається, що апелянт хоче виключити з мотивувальної частини рішення такий абзац: «Ця відмова в позові не позбавляє позивача права повторно пред`явити аналогічну вимогу до належних відповідачів (повного складу учасників оспорюваних правочинів». Проте в прохальній частині апеляційної скарги така вимога відсутня.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що у Додатку № 2 до Договору № 70 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_3 від 01 січня 2019 року, укладеного співвласниками будинку з МКП «УК «Господар Люкс», у п. 1, в загальних відомостях будинку вказано: кількість квартир - 36, кількість нежитлових приміщень - 0. У п. 2 цього Договору вказано: відомості про площу об`єкта вказано загальну площу квартир у будинку - 2143,44 кв.м., загальна площа нежитлових приміщень у будинку - 0 кв.м. У п. 3 цього Договору зазначено, площа колясочних комор, тощо - 0 кв.м., площа інших технічних приміщень - відсутні (а.с. 16-17, т.1).

В додатку № 1 до цього Договору (списку співвласників вказаного будинку) площа квартир та приміщень, що перебувають у власності, в загальній нумерації значиться 37 квартир, серед яких, зокрема квартира під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 8,1 кв.м. власником якої вказаний ОСОБА_2 (а.с. 15,зворот, т.1).

З метою перевірки та з`ясування підстав проживання у спірному приміщенні певних осіб, позивач 03 грудня 2019 року зверталась з заявою до Вінницького міського голови (а.с. 21, т. 1).

Згідно відповіді директора департаменту ЖКГ ВМР №К-01-116894/01-20 від 19 грудня 2019 року мешканці нежитлового приміщення (колясочної) проживали там безпідставно, на вимогу уповноважених осіб, будь-яких документів, які б засвідчували право на проживання не пред`явили (а.с. 21, т. 1, зворот).

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної частини щодо об`єкта нерухомого майна - багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_3 , станом на 05 березня 2020 року вбачається, що інформація щодо приміщення 4-А (колясочної) була відсутня (а.с. 22 - 26, т. 1).

У примітці до листа КП «ВМБТІ» № 2482 від 25 травня 2020 року вказано, що станом на 21 травня 2020 року технічна інвентаризація приміщення 4-А у будинку АДРЕСА_3 не проведена. (а.с. 28 т. 1).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 223392489 від 10 вересня 2020 року видно, що 07 серпня 2020 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Томашпільської РДА Штифурко О.Д. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірне приміщення, як на квартиру, (а.с.30, т. 1). Підставою для державної реєстрації речового права ОСОБА_2 на спірне приміщення стали: технічний паспорт б/н від 06 липня 2020 року ФОП « ОСОБА_5 »; договір найму житла б/н від 17 грудня 2009 року, виданий МКП «ЖЕК № 7»; довідка № 15 від 09 січня 2020 року, видана МКП «УК «Господар Люкс»; акт б/н від 09 січня 2020, виданий членами комісії.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №225125705 від 23 вересня 2020 року ОСОБА_2 відчужив спірне майно на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Лукашенко В.Б. від 23 вересня 2020 року № 5869 (а.с. 4-6, т. 2).

В свою чергу ОСОБА_4 відчужив спірне приміщення на користь ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 22 жовтня 2020 року № 1891, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Кметюк С.А., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №229154182 від 22 жовтня 2022 року (а.с. 42-44, т. 2).

Згідно листа від 23 вересня 2020 року ВМР МКП «УК «Господар Люкс» воно договір найму на квартиру АДРЕСА_1 не укладало, окрім того, станом на 17 грудня 2009 МКП «ЖЕК № 7» не обслуговувало цього будинку, а тому договір найму не міг бути укладений. Зазначило, що не видавало довідку № 15 від 09 січня 2020 року з будь-якою інформацією по спірному приміщенні (а.с. 34, т.1).

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів інвентаризаційної справи № 644, 9 поверховий багатоквартирний житловий будинок, що по АДРЕСА_3 було збудовано в 1983 році та при введенні його в експлуатацію він мав номер 56-А. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 цього будинку, площею 59,9 кв.м., її право в КП «ВМБТІ» зареєстровано згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 2004 року, реєстровий номер 1721. На схематичному відображенні приміщень першого поверху цього будинку наявне нежитлове приміщення, позначене римською цифрою VІ, площею 8,1 кв.м., з розмірами стін 2,42 м. на 3,36 м., яке межує зі стіною квартири АДРЕСА_4 , яка належить позивачу ОСОБА_1 . В переліку житлових приміщень першого поверху цього будинку (чотирьох квартир з порядковими номерами з № 1 по №4) спірне приміщення не значиться. Згідно експлікації площ приміщень першого поверху цього будинку під номером VІ значиться приміщення з назвою «кладовая дворника» розмірами 3,36х2,42=8,1 кв.м. Аналогічну інформацію містить також ескіз побудови 1-го поверху вказаного житлового будинку. Загалом у будинку значиться 36 квартир, з яких: 9 - однокімнатних, 1 - двокімнатна, 19 - трикімнатних, 7 - чотирикімнатних. Площа спірного приміщення до переліку житлових - не входить.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон) спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Власники квартир або нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку являються співвласниками багатоквартирного будинку (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Згідно із ч.2 ст. 1 Закону допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежитлові приміщення, які є ізольованими приміщенням в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду і є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Офіційне тлумачення цих положень закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, згідно якого допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

З рішення Конституційного суду України від 09 листопада 2011 року №14-рп/2011 року вбачається, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Отже, допоміжне приміщення має слугувати для: 1) забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку; 2) забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 705/1860/20 зроблено висновок, що при вирішенні таких спорів ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень, а саме встановлення того, чи відносяться вказані приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що функціональне призначення спірного приміщення вказує на те, що воно було створене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, його місце розташування, загальна характеристика, площа, сукупність властивостей, можливий спосіб та порядок його використання прямо свідчить, що вказане приміщення є саме допоміжним, а його мешканці проживають там безпідставно. Суд правильно встановив, що перелік документів, на підставі яких державним реєстратором Томашпільської РДА Штифурко О.Д. здійснено державну реєстрацію права власності на спірне приміщення за ОСОБА_2 , дає підстави для однозначного висновку, що вказаний перелік не містив, документів, які б в розумінні ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» могли б стати підставою для державної реєстрації права власності на спірне приміщення, як на окрему квартиру. Реєстрація права власності на спірне приміщення за ОСОБА_2 не містила жодної визначеної законом підстави, на основі якої вона могла би бути проведена. Такі дії потягли незаконне відчуження спірного приміщення ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_4 та послідуюче відчуження спірного приміщення ОСОБА_4 на підставі договору дарування на користь ОСОБА_3 . Вказане порушує права позивача, як співвласника спільного майна багатоквартирного будинку та інших мешканців цього будинку, які не надавали згоди на передачу у власність інших осіб спірного приміщення.

Доводи апелянта про те, що у вказаному приміщенні відсутні будь-які інженерні мережі, призначені для експлуатації будинку, спростовуються наступним. Допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 № 914/843/17, від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено чи відноситься вказане приміщення до допоміжних приміщень є необґрунтованими з огляду на таке. При розгляді справи судом першої інстанції із матеріалів інвентаризаційної справи встановлено, що згідно плану першого поверху будинку АДРЕСА_3 на схематичному відображенні приміщень першого поверху наявне приміщення позначене римською цифрою VІ, площею 8,1 кв.м., з розмірами стін 2,42 м. на 3,36 м., яке межує зі стіною квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 переліку житлових приміщень першого поверху цього будинку спірне приміщення не значиться. Згідно експлікації площ приміщень першого поверху будинку під номером VІ значиться приміщення з назвою «кладовая дворника» розмірами 3,36х2,42=8,1 кв.м. Аналогічну інформацію містить також ескіз побудови 1-го поверху вказаного житлового будинку. Загалом по будинку значиться 36 квартир, з яких: 9 - однокімнатних, 1 - двокімнатна, 19 - трикімнатних, 7 - чотирикімнатних. Площа спірного приміщення до переліку житлових - не входить.

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи спірне приміщення є коморою двірника, тобто є допоміжним приміщенням, яке слугує для забезпечення потреб усіх власників квартир. Позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами факт того, що спірне приміщення було збудовано саме як допоміжне. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо переведення спірного приміщення із допоміжного в житлове та надання йому статусу квартири.

Також колегія суддів відхиляє довід апелянта про те, що у даному випадку відсутнє порушене право позивача, у зв`язку з чим суд першої інстанції мав би відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивач не може реалізувати своє право на спірне майно, як на майно співвласників багатоквартирного будинку, у зв`язку з існуванням документів, що посвідчують право власності на таке майно за іншою особою. При цьому порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту відповідно до ст.16 ЦК України, за ч.3 якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є таким, що повністю відповідає способу захисту порушеного права особи, що встановлено законом на час ухвалення цього рішення. Саме скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне приміщення за відповідачем є ефективним способом захисту, який поновлює відповідне право позивача.

У постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 757/52446/18-ц вказано, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а тому в силу вимог ст. 367 ЦПК України не переглядалось.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником - адвокатом Чернілевською Русланою Віталіївною, залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко