ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1442/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 695/700/21 Категорія: 301030300 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участі секретаря Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі ОСОБА_2 , Державна служба морського та річкового транспорту України;

особа, яка подає апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Середи Л.В. у приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 01.09.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державної служби морського та річкового транспорту України про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

17.03.2021 року до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Державної служби морського та річкового транспорту України (в подальшому Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) про визнання права власності та позивач просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на судно - катер прогулянковий «Silver Shark DC», номер судна «ua 0765 KV» (попередній номер УЧА1296К), корпус № FISLYM0217A202, регістровий номер SRU-844052, дата і місце побудови: 2004, Фінляндія, довжина по КВЛ 5, 8м., ширина 2, 25м., висота борту 0, 68м., надводний борт 400 мм., валова місткість 2,0 р. т., двигун НОМЕР_1 , рік і місце побудови 2004, Японія, сумарна потужність 95,59 кВт.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 вказує, що 03.06.2009 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено біржовий договір купівлі-продажу № 005401 рухомого майна, а саме : катера, вказаного вище.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що після укладення вказаного договору, він згідно до Порядку ведення державного суднового реєстру України і Суднової книги України, який був затверджений Постановою КМУ від 26.09.1997 року №1069, звернувся до Інспекції Головного державного реєстратора флоту із заявою про реєстрацію судна, надавши, при цьому, документи, передбачені вказаним Порядком.

На підставі поданих позивачем ОСОБА_1 документів, Інспекцією Головного державного реєстратора флоту було присвоєно судну новий державний реєстраційний номер «ua 0765 KV» та вказане судно було зареєстроване у регістрі судноплавства України, а позивач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про придатність такого судна до плавання.

Позивач стверджує, що ним були надані усі документи для проведення реєстрації за ним вказаного судна, а тому до останнього він вважав, що вказане судно було зареєстровано за ним, оскільки відмови у проведенні його реєстрації ОСОБА_1 не отримував.

Тривалий час позивач ОСОБА_1 вказаним судном не користувався, а тому не знав про те, що останнє не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

14.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з листом до Державної служби морського та річкового транспорту України, в якому просив поновити розгляд документів щодо реєстрації судна в Судовій книзі України та видати ОСОБА_1 , як власнику, судновий білет на вказане судно. Однак у проведенні такої дії позивачу було відмовлено, а самим відповідачем Державною службою морського та річкового транспорту України ставиться під сумнів та не визнається факт, що позивач ОСОБА_1 є власником вказаного судна. При цьому, позивач вказує, що внаслідок численних реорганізацій відповідача ( на даний час це є Державна служба морського та річкового транспорту України ) було втрачено біржовий договір купівлі-продажу від 03.06.2009 року за №005401, що є правовстановлюючим документом, який підтверджує перехід права власності до позивача ОСОБА_1 , від відповідача ОСОБА_2 , який визнає факт продажу судна та не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач -Державна служба морського та річкового транспорту України була утворена в 2017 році та є фактично правонаступницею Інспекції Головного державного реєстратора флоту, а тому вказаній службі повинні були передатись документи щодо незавершеної реєстрації суден, чого із невідомих причин зроблено не було.

За таких підстав, у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа позивач ОСОБА_1 не може належним чином реалізувати свої правомочності щодо вказаного майна, а тому змушений був звернутися до суду із вказаним позовом про визнання права власності.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не дослідив та не надав взагалі оцінки доказам, які були подані позивачем ОСОБА_1 на підтвердження того, що катер «Silver Shark DC» є його власністю. Біржовий договір від 03 червня 2009 року купівлі-продажу № 005401 рухомого майна, а саме: вказаного катеру, був посвідчений Універсальною біржею «Професіонал», але після подання документів на реєстрацію судна, відповідачем Державною службою морського та річкового транспорту України, правовстановлюючий документи, а саме : біржовий договір був втрачений. Вказана обставина не дає змоги позивачу ОСОБА_1 належним чином реалізувати свої правомочності щодо належного йому майна, в тому числі, і поновити реєстрацію в Державному судновому реєстрі України і Судновій книзі України.

Скаржник ОСОБА_1 вказує, що на підставі наданих ним документів, в тому числі, і документу, що підтверджує право власності на судно, відповідачем 2 був присвоєний судну новий державний реєстраційний номер «ua 0765 KV». Матеріали справи містять докази передачі ним правовстановлюючого документу для реєстрації відповідачу Державній службі морського та річкового транспорту України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що уникнув та не надав жодних пояснень щодо своїх дій та документів з приводу реєстрації вказаного судна, зокрема, присвоєння нового державного номера, надсилання листа до Регістру судноплавства України та отримання Акту огляду від Регістру від 02.09.2022 року. Вказане свідчить про те, що відповідач Державна служба морського та річкового транспорту України уникає визнання своєї відповідальності за втрату правовстановлюючих документів, переданих на реєстрацію позивачем ОСОБА_1 для реєстрації судна в 2009 році. Тому скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність порушеного або оспорюваного права позивача з боку відповідача Державної служби морського та річкового транспорту України.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, скаржник ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року скасувати та постановити рішення про задоволення позовних вимог про визнання права власності.

28.10.2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Державної служби морського та внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що позивачем ОСОБА_1 було дотримано вимоги Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.1997 року № 1069, подані всі необхідні документи для проведення відповідної процедури реєстрації вказаного судна, а за результатами розгляду останніх взагалі прийняті якісь рішення.

У відзиві звертається увага на те, що в апеляційній скарзі невірно зазначено відповідача 2, оскільки з 06.03.2022 року Державна служба морського та річкового транспорту України перейменована на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрацію судноплавства), є новоствореним центральним органом виконавчої влади, який фактично почав свою діяльність 22.08.2018 року, не правонаступником будь-яких органів, а тому до вказаної служби жодні документи від інших органів влади не передавались.

Адміністрація судноплавства вказує, що не відмовляла позивачу ОСОБА_1 в реєстрації судна та в матеріалах справи відсутні докази відмови позивачу у такій реєстрації, що свідчить про відсутність фактичного спору між сторонами та відсутність порушення прав позивача, який для належної реєстрації своїх прав мав би звернутися у встановленому законодавством порядку із відповідною заявою про реєстрацію своїх прав та у випадку безпідставної відмови у проведенні такої реєстрації міг би оскаржити таке рішення в суді.

У відзиві акцентується увага на тому, що Адміністрації судноплавства не може виступати в якості відповідача, адже жодних прав та законних інтересів відповідача не порушувала та не могла порушити, адже остання є суб`єктом державної реєстрації, який може виступати лише в якості третьої особи.

Враховуючи наведене у відзиві, Адміністрація судноплавства просить суд апеляційної інстанції рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

До Черкаського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча завчасно та належним чином були повідомлені апеляційним судом про місце, дату і час судового засідання.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи наполягання сторін на участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції на адресу суду не надходило.

01.11.2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від скаржника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд даної справи в апеляційному суді без його участі.

В матеріалах справи також міститься заява від 25.08. 2022 року відповідача ОСОБА_2 , що він більшість часу перебуває та працює за межами України, тому просить розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує, покладається на думку суду у вирішенні даного питання.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, суд першої інстанції виходив з недоведеності та безпідставності позовних вимог, вказавши, що на час розгляду матеріалів справи в суді право власності ОСОБА_1 на об`єкт рухомого майна у встановленому чинним законодавством порядку не зареєстровано, а отже, відповідно до положень ЦК України та вказаних у рішенні Порядків, позивач не є власником зазначеного судна, належних доказів звернення до відповідних органів про реєстрацію права власності на нього до суду не подав, відмови у проведенні такої реєстрації не отримав, а тому його право на вказане судно не може вважатись судом порушеним.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у позовній заяві позивач зазначив, що в червні 2009 року він придбав у відповідача ОСОБА_2 відповідний катер та звернувся до Інспекції Головного Державного реєстратора флоту України із заявою про реєстрацію судна, надавши необхідні документи. Саме на підставі його звернення Інспекцією Головного Державного реєстратора флоту України був присвоєний судну новий державний реєстраційний номер.

Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відсутність правовстановлюючого документа на квартиру створює об`єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачам.

Так, у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у вказаному рішенні Верховного Суду України.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що згідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України.

У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Як вбачається із матеріалів справи вони містять лист Інспекції Головного державного реєстратора флоту України від 12.08.2009 року за № 2/ІІ-2576/2934 (надалі за текстом Лист від 12.08.2009 року), зі змісту якого слід дійти висновку, що ОСОБА_1 був повідомлений про те, що відповідно до заяви судновласника, біржового договору купівлі-продажу від 03.06.2009 року № 005401, власником судна моделі «Honda BF 130 АХ» з ідентифікаційним номером корпусу FI- SLYM0217A202, 2004 року побудови, є ОСОБА_1 . Державний реєстраційний номер - « НОМЕР_2 ». Порт приписки - Київ. Судновласник - ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській обл., 16.04.1996 року. Адреса судновласника - АДРЕСА_1 . Вказані дані підлягають внесенню у документи, які оформлюються класифікаційним товариством.

У листі від 12.08.2009 року також зазначено, що розгляд заяви щодо реєстрації зазначеного судна був зупинений та позивача ОСОБА_1 було повідомлено, що такий розгляд буде поновлено після надання ОСОБА_1 документів, передбачених підпунктом г) п. 13 та п. 25 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 26.09.97 року № 1069.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що на час звернення позивача ОСОБА_1 із заявою про реєстрацію судна, діяв Порядок ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.1997 року за № 1069. До заяви судновласника, зразок якої затверджений Мінінфраструктури, що подається до органу державної реєстрації подавався перелік документів, визначений п. 13 вказаного вище Порядку, зокрема, визначена пп. б) копія документа, що підтверджує право власності на судно.

Таким чином, із листа від 12.08.2009 року вбачається, що позивачем ОСОБА_1 з метою реєстрації вказаного вище судна було надано біржовий договір купівлі-продажу від 03.06.2009 року № 005401, посвідченого Універсальною біржею «Професіонал», тобто документ, що підтверджує право власності на судно.

Із даних відповіді представника Універсальної біржі «Професіонал» Дев`яткова А.О., яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що в зв`язку зі спливом терміну зберігання документів, останній позбавлений надати дублікат відповідного правовстановлюючого документа.

Разом з тим, матеріали справи також містять заяву відповідача ОСОБА_2 від 13.01.2022 року, згідно якої відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнає, підтверджує укладення договору купівлі продажу судна ОСОБА_1 та отримання коштів згідно укладеного договору купівлі продажу на біржі .

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) у відповідності до статті 89 ЦПК України.

Вказані вище докази, дають підстави колегії суддів апеляційного суду дійти висновку, що біржовий договір купівлі-продажу від 03.06.2009 року № 005401, який був посвідчений Універсальною біржею «Професіонал», відповідно до якого ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 відповідне судно, дійсно існував. А отже, факт переходу права власності на судно від ОСОБА_1 також мав місце ОСОБА_2 .

Згідно до ст.15 Закону України « Про товарну біржу» в редакції, чинній на момент укладення біржового договору, було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають.

Враховуючи вище викладене, слід дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 є законним власником відповідного судна.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, факт набуття позивачем ОСОБА_1 права власності на судно підтверджується Актом огляду малого судна від 02.09.2009 року № 101-1-18120-09, Свідоцтвом про придатність малого судна для плавання від 02.09.2009 року № 101-1-18/22-09, Свідоцтвом № НОМЕР_4 про придатність малого судна для плавання від 03.09.2009 року, згідно яких власником відповідного судна вказаний саме ОСОБА_1 , що не викликає жодних сумнівів у праві власності позивача на вказане судно.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що в даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивача ОСОБА_1 на придбане ним судно, а право власності набуто ним на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновити та вирішити дане питання у позасудовому порядку з незалежних від позивача ОСОБА_1 обставин.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні даної справи не має значення, за яких обставин, та з чиєї вини був втрачений правовстановлюючий документ, оскільки із аналізу норм ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, за будь-яких обставин такої втрати.

Таким чином, для застосування ст. 392 ЦК України суду необхідно лише встановити дві обставини: що особа дійсно є власником майна; що документ, який засвідчував право власності, втрачений.

За таких встановлених судом обставин, слід дійти висновку, що встановлення факту чи було дотримано позивачем вимоги Порядоку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.1997 року за № 1069 та чи подано всі необхідні документи для проведення відповідної процедури реєстрації вказаного судна, а за результатами розгляду останніх взагалі були прийняті якісь рішення, при вирішенні даної справи не має значення. Крім того, відповідний Порядок втратив свою чинність 07.03.2022 року.

На даний час вимоги до державної реєстрації та тимчасової реєстрації суден в Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України врегульовані «Порядком реєстрації суден у Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України», що затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 11.04.2022 року за № 203, який є діючим.

Відповідно до п. 2 р. IV вказаного Порядку реєстрація суден у Судновій книзі України здійснюється на підставі письмової заяви, форма якої наведена в додатку 4 до цього Порядку.

Пунктом 3 р. IV вказаного Порядку встановлено, що до заяви про реєстрацію або тимчасову реєстрацію судна у Судновій книзі України, виключення або тимчасове виключення судна з Суднової книги України, внесення змін до Суднової книги України, видачу нових документів замість втрачених додаються документи, визначені статтею 36 Закону України «Про внутрішній водний транспорт».

Частиною 5 ст. 35 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» визначено, що до заяви про реєстрацію судна у Судновій книзі України додається, зокрема, копія документа, що підтверджує правомірність придбання судна або підтверджує правомірність майнових прав.

Згідно абз. 2 п. 14 р. I зазначеного вище Порядку для державної реєстрації суден, які побудовані фізичною особою самостійно, але не знаходилися під наглядом класифікаційного товариства, суден, на які відсутні документи, що підтверджують право власності на них, до органу державної реєстрації надається копія судового рішення про визнання права власності на судно або його основні складові частини та матеріали, з яких воно побудоване.

Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що в даному випадку судове рішення про підтвердження права власності позивача ОСОБА_1 на судно, на підставі ст. 392 ЦК України, в жодному разі не зможе замінити встановлену зазначеними вище правовими нормами процедуру реєстрації судна у Судновій книзі України, а лише буде одним з необхідних для такої реєстрації документів, який підтверджує право власності на судно для подальшої реєстрації судна відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову позивачу ОСОБА_1 у визнанні права власності на відповідне судно, позбавивши останнього можливості на підставі рішення суду здійснити передбачену законодавством України реєстрації судна у Судновій книзі України, оскільки апеляційний суд вважає, що право власності на судно набуте позивачем на законних підставах.

Щодо твердження відповідача - Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) про те, що остання є неналежним відповідачем, апеляційний суд вказує наступне.

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд згідно частини першої та третьої статті 13 ЦПК України.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи , що вказано у частині першій статті 47 ЦПК України.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв?язку з позовною вимогою, яка пред?являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб?єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов?язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Встановивши, що позов, заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) здійснює лише державну реєстрацію права власності на морські та річкові судна на підставі відповідних документів, які подає заявник. Адміністрація судноплавства жодних прав та законних інтересів позивача не порушувала, адже є суб`єктом державної реєстрації. Тому може бути залучена до розгляду справи лише в якості третьої особи.

За таких обставин, позовна вимога про встановлення права власності не може бути пред?явлена до відповідача Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства), яку позивач визначив співвідповідачем.

Адміністрація судноплавства, на підставі судового рішення про визнання права власності на судно, яке буде замінювати втрачений правовстановлюючий документ, за заявою позивача ОСОБА_1 , разом з іншими необхідними документами, передбаченими чинними нормативно-правовими актами для реєстрації судна у Судновій книзі України, зобов`язана буде здійснити реєстрацію, незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 заявив позов до неналежного співвідповідача Адміністрації судноплавства, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у задоволенні позову до відповідача Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) слід відмовити.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що належним процесуальним статусом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) у даній справі є третя особа без самостійних вимог.

Інші доводи, наведені у відзиві Адміністрацією судноплавства є безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються колегією суддів апеляційного суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, районний суд підійшов формально до вивчення та оцінки наданих доказів, так як не були належним чином дослідженні документи, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на судно, чим допущено порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог, тому вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки частково спростовують висновки районного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, а тому приймаються до уваги та підлягають частковому задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки рішенні суду підлягає скасуванню, однак вимоги до відповідача Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) є безпідставними, так як позивач помилково вказав неналежного відповідача.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, тому слід ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо підтвердження права власності на судно катер прогулянковий.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то судові витрати підлягають перерозподілу.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволено частково та виключно до ОСОБА_2 , то стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір, сплачений за розгляд справи у суду першої та апеляційної інстанції частково в розмірі 2500,00 грн. (2000 + 3000 : 2).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2022 року скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на судно - катер прогулянковий «Silver Shark DC», номер судна «ua 0765 KV» (попередній номер УЧА1296К), корпус № FISLYM0217A202, регістровий номер SRU-844052, дата і місце побудови: 2004, Фінляндія, довжина по КВЛ 5,8м., ширина 2,25м., висота борту 0,68м., надводний борт 400 мм., валова місткість 2,0 р.т., двигун Honda НОМЕР_5 , рік і місце побудови 2004, Японія, сумарна потужність 95,59 кВт.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) відмовити.

Стягнути судові витрати зі сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 у розмірі 2500,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 11. 11. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков