Провадження № 2/752/2946/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 листопада 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Машкевич К.В.

при секретарі Гненик К.П.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а саме наступних приміщень, які ОСОБА_1 виділено в окреме користування, а саме: житлову кімнату, площею 19,9 кв.м, лоджію площею 2,5 кв.м, всього загальною площею - 22,4 кв.м, та кухнею-їдальнею, площею 55,4 кв.м, санвузлами, площею 9,2 кв.м та 2,8 кв.м, коридором, площею 6,3 кв.м та 5,4 кв.м, а також гардеробною, площею 6,3 кв.м, що у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 надати комплект ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 є власником 1/2 (однієї другої) частини квартири за АДРЕСА_1 .

Також, співвласником вказаної квартири є ОСОБА_2 , якій належить 1/2 частини квартири, яка фактично проживає у вказаній квартирі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13.10.2020 року визначено порядок користування квартирою, що перебуває у спільній частковій власності, а саме: визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_2 виділено в окреме користування для неї житлову кімнату, площею 18,8 кв.м разом з гардеробною, площею 3,4 кв.м, а всього загальною площею 22,2 кв.м, а ОСОБА_1 виділено в окреме користування житлову кімнату, площею 19,9 кв.м, лоджію площею 2,5 кв.м, всього загальною площею - 22,4 кв.м, залишивши кухню-їдальню, площею 55,4 кв.м, санвузли, площею 9,2 кв.м та 2,8 кв.м, коридори, площею 6,3 кв.м та 5,4 кв.м, а також гардеробну, площею 6,3 кв.м у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Однак, відповідач перешкоджає позивачу у доступі до квартири в цілому, а також до його кімнати та приміщень, що визначені у спільному користуванні, незважаючи на те, що позивач є співвласником відповідного житлового приміщення.

Крім того, у позивача відсутні ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .

Між сторонами постійно виникають конфлікти щодо користування житлом, у зв`язку із чим позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач відзив на позовну заяву не подала.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири за АДРЕСА_1 .

Також, співвласником вказаної квартири є ОСОБА_2 , якій належить 1/2 частини квартири, яка фактично проживає у вказаній квартирі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13.10.2020 року визначено порядок користування квартирою, що перебуває у спільній частковій власності, а саме: визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_2 виділено в окреме користування для неї житлову кімнату, площею 18,8 кв.м разом з гардеробною, площею 3,4 кв.м, а всього загальною площею 22,2 кв.м, а ОСОБА_1 виділено в окреме користування житлову кімнату, площею 19,9 кв.м, лоджію площею 2,5 кв.м, всього загальною площею - 22,4 кв.м, залишивши кухню-їдальню, площею 55,4 кв.м, санвузли, площею 9,2 кв.м та 2,8 кв.м, коридори, площею 6,3 кв.м та 5,4 кв.м, а також гардеробну, площею 6,3 кв.м у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у доступі до квартири в цілому, а також до його кімнати та приміщень, що визначені у спільному користуванні, незважаючи на те, що позивач є співвласником відповідного житлового приміщення.

Крім того, у позивача відсутні ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .

Між сторонами постійно виникають конфлікти щодо користування житлом, у зв`язку із чим позивач вважає за необхідне звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, на що слід зазначити наступне.

Встановлено, що 01.07.2021 року позивач попросив відповідача надати доступ до належного йому майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , з метою отримати доступ до житлової кімнати, площею 19,9 кв.м, а також до приміщень у спільному користуванні, з метою забрати належне на праві власності позивачу майно. Однак, відповідач не надала доступу до квартири, чинила перешкоди, у зв`язку із чим позивач звертався до правоохоронних органів.

Крім того, позивачем з метою досудового врегулювання спору із відповідачем, та недопущення в подальшому конфліктів щодо користування належним на праві спільної часткової власності квартири, з метою доступу до житлової кімнати, площею 19,9 кв.м, лоджії площею 2,5 кв.м, та кухні-їдальні, площею 55,4 кв.м, санвузлів, площею 9,2 кв.м та 2,8 кв.м, коридорів, площею 6,3 кв.м та 5,4 кв.м, а також гардеробної, площею 6,3 кв.м, що у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , відповідачу 05.07.2021 року направлено року листа з проханням надати доступ до вказаного жилого приміщення та майна, що належить позивачу на праві приватної власності та перебуває у приміщенні, а також надання дублікату ключів від вхідних дверей до квартири.

Однак, відповідачем не надано жодної відповіді на лист.

13.07.2021 року позивачем повторно з метою досудового врегулювання спору із відповідачем, та недопущення в подальшому конфліктів щодо користування належним на праві спільної часткової власності квартири, з метою доступу до житлової кімнати, площею 19,9 кв.м, лоджії площею 2,5 кв.м, та кухні-їдальні, площею 55,4 кв.м, санвузлів, площею 9,2 кв.м та 2,8 кв.м, коридорів, площею 6,3 кв.м та 5,4 кв.м, а також гардеробної, площею 6,3 кв.м, що у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , відповідачу направлено листа з проханням надати доступ до вказаного жилого приміщення та майна, що належить Позивачу на праві приватної власності та перебуває у приміщенні, а також надання дублікату ключів від вхідних дверей до квартири. Однак, на час звернення до суду з позовною заявою, Відповідачем жодної відповіді не надано.

Наявність постійних конфліктів щодо користування спільним майном встановлено рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13.10.2020 року.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім`ї житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

П. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб у будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Отже, на думку суду, позивач, який в установленому законом порядку є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю частиною житлового приміщення.

Таким чином, відповідач проживаючи у спірній квартирі, 1/2 частини якої належить позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому відповідача слід зобов`язати усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а саме наступних приміщень, які ОСОБА_1 виділено в окреме користування, а саме: житлову кімнату, площею 19,9 кв.м, лоджію площею 2,5 кв.м, всього загальною площею - 22,4 кв.м, та кухнею-їдальнею, площею 55,4 кв.м, санвузлами, площею 9,2 кв.м та 2,8 кв.м, коридором, площею 6,3 кв.м та 5,4 кв.м, а також гардеробною, площею 6,3 кв.м, що у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із зобовязанням ОСОБА_2 надати комплект ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 908,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 355, 358, 360 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві користування та розпоряджання 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 , а саме приміщеннями, які ОСОБА_1 виділено в окреме користування рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2020 року: житловою кімнатою, площею 19,9 кв.м, лоджією площею 2,5 кв.м, всього загальною площею - 22,4 кв.м, та кухнею-їдальнею, площею 55,4 кв.м, санвузлами, площею 9,2 кв.м та 2,8 кв.м, коридором, площею 6,3 кв.м та 5,4 кв.м, а також гардеробною, площею 6,3 кв.м, що у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , комплект ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 судовий збір в сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: