КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/8353/2020 Головуючий у І інстанції - Мальцев Д.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/7635/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» про порушення трудового права та відшкодування заробітної плати,

установив:

У жовтні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Форум» про порушення трудового права та відшкодування заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що через незаконне звільнення позивач звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська розглядалась справа №204/6150/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» по справі про порушення трудового права та нездійснення розрахунку.

Позовні вимоги в справі №204/6150/18 задоволені.

Дніпровським апеляційним судом 21 березня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23 березня 2018 року по 10 жовтня 2018 року включно в розмірі 44765,82 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

До жовтня 2020 року, рішення суду у справі №204/6150/18 в частині стягнення заробітку та моральної шкоди адміністрацією ПАТ «Банк Форум» не виконано, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом.

Просив суд, стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача суму матеріального збитку за невиплату заробітної плати за рішенням суду у розмірі 45765,82 грн.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача моральну шкоду на суму 10000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року, у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому, судом було встановлено, що 06 лютого 2006 року позивача було прийнято на посаду керуючого Новомосковського відділення Акціонерного комерційного банку «Форум» (АКБ «Форум») на підставі наказу №17-к від 06 лютого 2006 року.

13 листопада 2010 року позивач був переведений на посаду керуючого відділення 1406 Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» м. Новомосковськ, вул. Червоноармійська, 2, наказ №203 к/ від 09 листопада 2010 року.

25 червня 2013 року, позивача попередили, що він буде звільнений.

Попередження від 25 червня 2013 року, підстава рішення Правління ПАТ «Банк Форум» протокол засідання №30 від 19.06.2013 року та Наказ № 88-в «Що до внесення змін до штатного розкладу банку та скорочення чисельності та штату працівників» від 25 червня 2013 року.

Через незаконне звільнення позивач звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі №204/7246/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу 23 березня 2018 року задоволені вимоги позивача - поновлено на посаді та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В частині стягнення заробітної плати та поновлення на посаді рішення набрало законної сили 23 березня 2018 року.

Позивача було поновлено на посаді 11 жовтня 2018 року.

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська розглядалась справа №204/6150/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» по справі про порушення трудового права та нездійснення розрахунку.

Позовні вимоги в справі №204/6150/18 задоволені.

Дніпровським апеляційним судом 21 березня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23 березня 2018 року по 10 жовтня 2018 року включно в розмірі 44765,82 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

На час ухвалення рішення у даній справі, рішення суду у справі №204/6150/18 в частині стягнення заробітку та моральної шкоди адміністрацією ПАТ «Банк Форум» не виконано.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з урахуванням положень ч.5 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, між банком, а у подальшому, у зв`язку з його ліквідацією, між Фондом, та позивачем виникли грошові зобов`язання на підставі судового рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для повторного стягнення заявленої позивачем суми.

Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що він не стягує заробітну плату, а позовні вимоги стосуються матеріальної та моральної шкоди яку завдав Фонд гарантування вкладів через свого працівника.

Оскільки установа ліквідована повністю, а позивач докладаючи надмірних зусиль по поверненню присудженої за рішенням суду заробітної плати і з вини відповідача не було виплачено кошти то позивач фактично втратив можливість отримати ці кошти.

Працівник Фонду гарантування створював перешкоди позивачу в отриманні коштів, чим спричинив шкоду.

Оскільки Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» є штатним працівником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому Фонд несе відповідальність за свого працівника в тому числі і за спричинену матеріальну та моральну шкоду.

Постановою Правління Національного банку України від 13 березня 2014 року №135 ПАТ «Банк Форум» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» №14 від 14 березня 2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Форум» з ринку та здійснення в ньому процедури тимчасової адміністрації з 14 березня 2014 року до 13 червня 2014 року.

згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду №49, з 16 червня 2014 року розпочалася процедура ліквідації ПАТ «Банк Форум» з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов`язань на користь приймаючого банку.

Отже, Фонд з 2014 року став єдиним керівником, управителем та розпорядником майна ПАТ «Банк Форум», працівник фонду та Фонд здійснював фінансово-господарську діяльність банком, а відповідно в повноваженнях Фонду є виплата заробітної плати та здійснення всіх інших дій відносно трудових відносин.

Просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Крім цього, апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року в частині виключення з його мотивувальної частини посилання на те, що «Таким чином, з урахуванням положень ч.5 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, між банком, а у подальшому, у зв`язку з його ліквідацією, між Фондом гарантування, та позивачем виникли грошові зобов`язання на підставі судового рішення», подав Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на те, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 14 березня 2014 року прийнято рішення №14 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Форум».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Форум» призначено начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Соловйову Н.А.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Форум» запроваджено строком на 3 місяці з 14 березня 2014 року по 13 червня 2014 року.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 13 червня 2014 року №355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16 червня 2014 року №49 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов`язань на користь приймаючого банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» - начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Соловйову Н.А. строком на 1 рік з 16 червня 2014 року по 16 червня 2015 року включно.

У подальшому, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 07 червня 2018 року №1588 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» строком на один рік з 16 червня 2018 року до 14 червня 2019 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Форум», визначені Законом, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Шевченка О.В. строком на один рік з 16 червня 2018 року до 14 червня 2019 року включно.

14 червня 2019 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» було подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Фонд гарантування повідомив про завершення 14 червня 2019 року виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам ПАТ «Банк Форум».

04 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Форум» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

05 липня 2019 року на офіційному веб-сайті Фонду розміщено інформацію наступного змісту: «Відповідно до статті 53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 04 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Форум» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Банк Форум» припинено».

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 ніколи не перебував та не перебуває у трудових відносинах із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б факт укладання між Позивачем і Фондом гарантування вкладів трудового договору (чи контракту), тобто доказів виникнення та існування відповідних трудових відносин між ними.

З огляду на це, висновки суду, зазначені в мотивувальній частині рішення, щодо виникнення між позивачем та Фондом грошових зобов`язань на думку останнього є помилковими.

Просив виключити з мотивувальної частини абзац 17 на 2-му аркуші рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року, а саме: «Таким чином, з урахуванням положень ч.5 ст.11, ч. ч.1,2 ст.509 ЦК України, між банком, а у подальшому, у зв`язку з його ліквідацією, між Фондом гарантування, та позивачем виникли грошові зобов`язання на підставі судового рішення».

В решті рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року просив залишити без змін.

На дану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що Фонд гарантування вкладів з 2014 року став єдиним керівником, управителем та розпорядником майна ПАТ «Банк Форум».

Працівник Фонду та Фонд здійснював фінансово-господарську діяльність банком, а відповідно в повноваженнях Фонду є виплата заробітної плати та здійснення всіх інших дій відносно трудових відносин.

Просив відхилити апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та задовольнити його апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, натомість апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає задоволенню.

Зокрема, з мотивувальної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року підлягає виключенню абзац 17 на 2-му аркуші наступного змісту: Таким чином, з урахуванням положень ч.5 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, між банком, а у подальшому, у зв`язку з його ліквідацією, між Фондом гарантування, та позивачем виникли грошові зобов`язання на підставі судового рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.75 Конституції України, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання, немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього.

Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України.

Зокрема, частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того, відповідно до п.4 листа Міністерства юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» від 26 грудня 2008 року №758-0-2-08-19, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

За таких умов, виходячи з наведених положень Конституції України, рішення Конституційного Суду України та роз`яснень Міністерства юстиції України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відтак, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до приписів ч.3 ст.53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 04 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис №7000829 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «Банк Форум» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Тобто, 04 липня 2019 року повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб/Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Банк Форум» припинено.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною 4 ст.53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Викладене узгоджується з правовою позиціє Верховного Суду від 06 квітня 2022 року в справі №761/19024/20.

Зокрема. у вказаній постанові Верховний Суд зауважив, що у зв`язку з ліквідацією банку повноваження Фонду припиняються.

Фонд не є правонаступником банку.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім цього, Пленум Верховного Суду України у Постанові від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» звернув увагу судів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП України і інших актів законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, трудові відносини виникають безпосередньо між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б факт укладання між Позивачем і Фондом гарантування вкладів трудового договору (чи контракту), тобто доказів виникнення та існування відповідних трудових відносин між ними.

З огляду на зазначене, висновки суду, зазначені в мотивувальній частині рішення, щодо виникнення між позивачем та Фондом грошових зобов`язань є помилковими.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2019 року, яка набрала законної сили 02 червня 2020 року у справі №204/6150/18, відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Відмовляючи в задоволенні Заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд виходив з того, що оскільки на час розгляду заяви діяльність ПАТ «Банк Форум» припинено без правонаступництва у суду відсутні підстави для заміни сторони виконавчого провадження.

Жодною нормою ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлено, що Фонд є правонаступником ліквідованого банку.

Правові висновки, щодо визначення статусу Фонду у подібних правовідносинах, наведені в постанові Верховного суду від 06 квітня 2022 року (справа №761/19024/20) за позовом ОСОБА_2 до ФГВФО, Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про виплату вихідної допомоги, середнього заробітку за час розрахунку та відшкодування моральної шкоди (ПАТ КБ «ТК Кредит»).

Зокрема, Верховний суд зазначив: «ліквідатор (у цьому випадку Фонд, у тому числі керівник ліквідаційної процедури - його уповноважена особа) з дня свого призначення отримав можливість самостійного прийняття рішень щодо використання майнових активів банку та розпорядження ними, управління банком та керівництво його господарською діяльністю, тобто законодавчо закріплені повноваження ліквідатора прирівняні до обов`язків, які виконує власник, та прав, наданих власнику банку... ».

«ФГВФО не є роботодавцем, а лише виконував функції органів управління банком...», «тому, з урахуванням меж касаційного перегляду та того, що виплату вихідної допомоги при звільненні, передбачену ст.21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинен був виплатити роботодавець ПАТ КБ «ТК «Кредит», у Фонду не виникло обов`язку з виплати позивачці заявлених сум вихідної допомоги..».

Додатково слід відмітити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 травня 2021 року (справа №761/20963/17) за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» до ОСОБА_3 про стягнення збитків дійшов правових висновків, що також мають значення для вирішення даного спору.

Так, Верховний Суд зазначив: «...Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважена особа Фонду в частині реалізації своїх повноважень щодо банку, який ліквідується, виконує повноваження органу управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження...

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є самостійною юридичною особою публічного права, то виконує спеціальні функції, має свій окремий ідентифікаційний код юридичної особи та не може бути ототожненим з ПАТ «Банк «Таврика», керівник якого, в особі ліквідатора Караченцева А. Ю.. подав до суду позовну заяву про стягнення збитків з Дробязка А. О...».

В силу нормативних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів набуває повноважень органів управління та контролю неплатоспроможного банку, а відтак обставина невиконання банком договірного зобов`язання не перетворює таке договірне зобов`язання банку в деліктне зобов`язання його органу управління (повноваження якого виконує відповідач в особі уповноваженої особи) з відшкодування шкоди (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16 червня 2020 року у справі №910/22513/17).

Вищезазначене суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував та прийшов до помилкового висновку, зазначивши у мотивувальній частині рішення про те, що між банком, а у подальшому, у зв`язку з його ліквідацією, між Фондом гарантування, та позивачем виникли грошові зобов`язання на підставі судового рішення.

Тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виключення з мотивувальної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року абзац 17 на 2-му аркуші наступного змісту: Таким чином, з урахуванням положень ч.5 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, між банком, а у подальшому, у зв`язку з його ліквідацією, між Фондом гарантування, та позивачем виникли грошові зобов`язання на підставі судового рішення.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Так, механізму скасування попереднього рішення замість нового чинним законодавством не передбачено, а подвійна відповідальність заборонена ст. 61 Конституції України.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимога позивача про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача суми матеріального збитку за невиплату заробітної плати за рішенням суду у розмірі 45765,82 грн. є незаконною та необґрунтованою.

У відповідності до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вірним є і висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 грн., з огляду на наступне.

Відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12 та 81 ЦПК України.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відтак, доводи ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, внаслідок чого його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, натомість доводи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є законними та обґрунтованими, а тому апеляційна скарга останнього підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року абзац 17 на 2-му аркуші наступного змісту: Таким чином, з урахуванням положень ч.5 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, між банком, а у подальшому, у зв`язку з його ліквідацією, між Фондом гарантування, та позивачем виникли грошові зобов`язання на підставі судового рішення.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба