ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/5240/21 Номер провадження 22-ц/814/1243/22Головуючий у 1-й інстанції Цендра Н.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
11 травня 2022 року м. Полтава
судді Полтавського апеляційного суду Прядкіної О.В. по справі № 629/5240/21 стосовно постанови колегії суддів Полтавського апеляційного суду в складі головуючого Прядкіної О.В., суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І. у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2022 року задоволено апеляційну скаргу адвоката Желанової Оксани Борисівни в інтересах ОСОБА_1 .
Скасовано ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року, справа направлена для продовження розгляду до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська.
Задовольняючи скаргу представника заявника, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції помилково відмовив у відкритті провадження у справі, не давши належну оцінку відсутності тотожності підстав звернення до суду з даною заявою та підстав задоволення заяви ОСОБА_1 згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2020 року.
Відповідно до положень ст.35 ЦПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Вважаю в даному випадку за необхідне скористатись вказаною нормою процесуального права та викласти окрему думку стосовно ухваленої у цій справі постанови апеляційного суду, яка, на моє переконання, винесена з порушенням норм процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , намагаючись отримати громадянство України, двічі зверталась до суду з заявами про встановлення факту, що має юридичне значення :
-Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 9 грудня 2004р. встановлено факт проживання ОСОБА_1 в Україні з 1989 року (а.с. 57).
- Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2020 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ленінакан, Гукасянівського району Вірменської РСР, на території України станом на 24.08.1991 року ( а.с. 58-61).
Однак, зазначені рішення нею не були реалізовані.
Звернувшись до суду втретє, ОСОБА_1 просить визнати її такою, що постійно проживала до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, районний суд, керуючись положеннями п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України, виходив з того, що на час звернення з цією заявою до суду набрало законної сили рішення районного суду між тими ж сторонами, про встановлення того ж спору і з тих же підстав, тобто заяви співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили.
Зважаючи на положення вищевказаної норми, заяви вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет розгляду, тобто коли заяви повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
У даній справі, як і у справі №629/6520/19 тотожними є :
- сторони ( ОСОБА_1 та Лозівський відділ ДМС України Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області),
- предмет ( встановлення факту, що має юридичне значення для набуття громадянства України),
- підстави заяви (ст.8 Закону України «Про громадянство України»).
З наведеного вбачається, що в тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається. Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.
Отже, відмова у відкритті провадження, серед іншого, можлива за умови, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, і це рішення ухвалено за наслідками розгляду спору (позову), який розглядається між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав, тобто одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Звертає на себе увагу також той факт, що редакція ст.8 Закону України «Про громадянство України»), якою ОСОБА_1 мотивує підстави заяви, містила умову набуття громадянства за територіальним походженням (Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" ), як на час її звернення в 2020 році, так і у вересні 2021 року.
За вказаних обставин, вважаю, що рішення суду першої інстанції є обгрунтованим.
Суддя Полтавського
апеляційного суду О.В. Прядкіна