20.12.2022 Єдиний унікальний № 371/702/19 провадження № 2/371/210/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Миронівка

ЄУН 371/702/19

Провадження № 2/371/210/22

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Горкуші О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписала анкету - заяву б/н від 3 березня 2014 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 15000,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписом на анкеті - заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www/privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, а також свідчить про інформованість про умови кредитування, які їй були надані у письмовій формі.

В порушення зобов`язань за договором, відповідач своєчасно не надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Загальний розмір заборгованості, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути в судовому порядку, станом на 1 квітня 2019 року становить 36181,67 грн, з яких 8059,18 грн - заборгованість за тлом кредиту, 10912,45 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14026,91 нарахована пеня на прострочене зобов?язання, 984,00 нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн та штрафи, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1699,13 грн -штраф (процентна складова).

Вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1921 грн просила стягнути в судовому порядку.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

14 червня 2019 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання.

11 липня 2019 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.

Заяв із запереченнями проти розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

31 липня 2019 року від представника відповідача - адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги він не визнав повністю. Обгрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, вказав, що відповідач під час підписання анкети - заяви не надавала згоди на отримання і оформлення кредитної картки та встановлення кредитного ліміту. Про вказане свідчить відсутність будь -яких відміток у відповідних графах.

В анкеті - заяві від 3 березня 2014 року не зазначений розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, тип процентної ставки та порядок нарахування процентів, порядок та умови нарахування пені, а тому, виходячи зі змісту статті 638, частини 1 статті 1054 ЦК України, сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, а отже договір не був укладеним.

Крім того відсутні докази письмового погодження істотних умов договору, визначених статтею 1055 ЦК України.

Вказав, що позивачем не надано доказів щодо письмового повідомлення відповідачу інформації, визначеної частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також доказів надання відповідачу інформаційного листа про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Додані до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть вважатися складовою частиною підписаної відповідачем анкети - заяви, на яку банк посилається, як на укладений договір, оскільки не містять підпису відповідача.

Відтак, вважає недоведеними твердження позивача про те, що саме в такій редакції вказані документи діяли на момент підписання відповідачем анкети - заяви, та саме в цій редакції вони надавалися відповідачу для ознайомлення та розумілися відповідачем.

Зазначив, що наданий представником позивача розрахунок заборгованості без підтвердження здійснення банківських операцій не може бути доказом факту перерахування чи отримання коштів відповідачем, оскільки не є документом первинного бухгалтерського обліку. До позовної заяви не додано виписки за рахунком, на який перераховувались кредитні кошти, доказів отримання відповідачем кредитної картки відповідачем, договору на відкриття карткового рахунку відповідачу для перерахування кредитних коштів, в позовній заяві не зазначено номер платіжної картки до відкритого рахунку.

Вказав на невідповідність суми загальної заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, розміру кредитного ліміту, встановлений відповідачу.

Вважає, що позивачем неправомірно проводилося нарахування процентів на неустойку та неустойки на неустойку, що є штучним збільшенням суми зобов?язання та суперечить вимогам статей 550, 536,625 ЦК України. Нарахування фіксованої суми штрафу теж вважає таким, що суперечить вимогам статті 549 ЦК України, оскільки він повинен бути обчислений від суми невиконаного зобов?язання, а не від суми позову. Розмір та порядок нарахування пені не визначені в анкеті - заяві від 3 березня 2014 року, доказів їх письмового погодження між позивачем та відповідачем не надано.

23 серпня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Заперечуючи проти аргументів, викладених відповідачем у відзиві, представник позивача зазначила, що відповідач своїм підписом на анкеті-заяві підтвердила факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку в письмовому вигляді та згодилася, що вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, які є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті банку, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. З долученої до матеріалів довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 %, вказано розміри комісій та штрафів. Вважає, що сторонами при укладенні договору було обговорено всі істотні умови та здійснено всі необхідні дії, які за змістом частини 1 статті 202 ЦК України вказують на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомилася, про що свідчить її підпис в заяві.

На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, складають договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до якого є пластикова картка, яку отримала відповідач та мобільний телефон, зазначений нею. За допомогою ключів відповідачу надана можливість дистанційно здійснювати операції по рахунку.

Зазначила, що з виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та факт користування відповідачем грошима, а отже й факт отримання кредитної картки «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Вважає, що між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов?язання не виконані та кредитором не прийняті, а тому є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Факт отримання відповідачем кредитної картки підтверджується фото відповідача з карткою. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та обізнаність про умови кредитування, банком надано розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, які свідчать про отримання кредитних коштів та здійснення часткового погашення заборгованості відповідачем.

Щодо підвищення процентної ставки, зазначила, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка у розмірі 2,5 в місяць або 30% на рік. Розмір процентної ставки може змінюватися за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Отримання виписок входить до обов?язків позичальника і, в разі незгоди з змінами процентної ставки, позичальник може розірвати договір за умови погашення наявної заборгованості з кредиту. Встановлена відповідачу процентна ставка в подальшому у відповідності до тарифів банку була змінена на підставі наказів банку. Про підвищення процентної ставки повідомлення відповідачу було направлено 15 серпня 2014 року та 15 березня 2018 року. Проте заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило.

Зазначила, що в даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг, та наказ банку, яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг. Крім того, згідно заяви, відповідач зобов?язалася самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті ПриватБанку, а тому твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо посилання відповідача на недотримання банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів», вказала, що відповідачу було надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Вважає, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки кредитні кошти надавалися не як споживчий кредит, а як встановлений кредитний ліміт на кредитній картці.

Також звернула увагу, що вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, інформація про розмір заборгованості також доступна для позичальника за номером телефону цілодобової служби клієнтської підтримки, на сайтах банку, в інтернет - банку «Приват -24». Випискою по рахунку підтверджується факт виконання відповідачем до певного часу належним чином своїх зобов?язань за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнавала свої зобов?язання за договором. Тому, посилання відповідача на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування та не знала про наявну заборгованість, не має прийматись судом до уваги.

Фактичні обставини справи

3 березня 2014 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 12).

Відповідач заповнила анкету - заяву, в якій зазначила персональні дані, підтвердила факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, розміщеними на сайті www/privatbank.ua. Також підтвердила, що згодна з тим, що дана анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та банком договір надання банківських послуг.

Інших відомостей, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту; розміру, порядку нарахування та погашення відсотків за прострочення погашення боргових зобов?язань; розміру, порядку нарахування та погашення штрафних санкцій та інших умов анкета-заява не містить.

Надані представником позивача Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна Gold», а також Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом №СП-2014-6536037 від 3 лютого 2014 року, повідомлення про зміну тарифів по кредитним карткам, містять загальні умови обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Gold» з зазначенням тривалості пільгового періоду, базової ставки в місяць, розміру обов?язкового щомісячного платежу, пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, та інші умови (а.с. 13, 14-28, 68-72, 105-112, 113-114 ).

На підтвердження видачі відповідачу кредитних карток та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, до позовної заяви долучено довідки без номеру та дати з яких вбачається, що за кредитним договором підписаним відповідачем без номеру та дати банком було видано кредитні картки № НОМЕР_1 (дата відкриття 3 березня 2014 року, термін дії 10/17), № НОМЕР_2 (дата відкриття 6 липня 2017 року, термін дії 05/20), № НОМЕР_3 (дата відкриття 20 березня 2017 року, термін дії 09/20) (а.с. 98, 99).

За картковим рахунком № НОМЕР_1 3 березня 2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн, розмір якого 3 березня 2014 року збільшено до 500 грн, 3 березня 2014 року зменшено до 300 грн, 11 листопада 2014року збільшено до 500 грн, 5 червня 2015 року зменшено до 420 грн, 12 червня 2015 року зменшено до 0,00 грн, 20 березня 2017 року збільшено до 15 000 грн, 20 березня 2017 року зменшено до 0,00 грн, 8 червня 2017 року - збільшено до 14947,29 грн, 14 червня 2017 року - зменшено до 14621,30 грн, 23 серпня 2017 року - зменшено до 14578,38 грн, 19 липня 2018 року - зменшено до 0,00 грн.

З виписки про рух коштів за рахунком кредитних карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , сформованої банком за період з 3 березня 2014 року по 1 березня 2020 року вбачається, що станом на 1 квітня 2019 року (дата формування позовної заяви) в графі «залишок після операції» значиться заборгованість у розмірі 33904,51 грн. (а.с. 75-81, 90-97).

Вказана заборгованість складається з використаних відповідачем кредитних коштів, списаних банком відсотків за користування кредитним лімітом та прострочений кредит в межах дії кредитної картки, а також пені та штрафів.

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) станом на 1 квітня 2019 року становить 8059,18 грн, 10912,45 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14026,91 нарахована пеня на прострочене зобов?язання, 984,00 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн та штрафи, заборгованість по судовим штрафам - 2199,13 грн (а.с. 8-11).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв?язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, а також стягнути пеню та штрафи.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та штрафами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, станом на 1 квітня 2019 року, та виписки про рух коштів, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в «ПриватБанку», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розміщених на сайті:https://privatbank.ua/ та витяги з яких додані до позовної заяви, як невід?ємні частини спірного договору.

Проте, позивачем не надано доказів, які б підтвердили ті обставини, що надані Витяг з Тарифів банку та Умови та правила надання банківських послуг є додатками до підписаної відповідачем анкети-заяви про надання кредиту.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи, на момент отримання кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (зокрема, пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Зазначення в анкеті-заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку посилається банк.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин, без надання доказів, що підтверджують конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 3 липня 2019 року у справі № 14-131цс19.

До вказаних правовідносин суд не може застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (3 березня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (травень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Зазначення в анкеті заяві про згоду відповідача на те, що заява разом з Умовами в Правилами надання банківських послуг і тарифами, розміщеними на сайті, не свідчить про укладення договору кредитування та дотримання його форми, оскільки в анкеті - заяві не відбувається фіксація волі сторін договору кредитування та його змісту.

Анкета-заява позичальника, підписана відповідачем 3 березня 2014 року, не містить умов договору щодо розміру кредитного ліміту; розміру, порядку нарахування та погашення відсотків за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов?язань; розміру, порядку нарахування та погашення пені, штрафних санкцій та інших умов, що свідчили б про фіксацію волі сторін договору кредитування.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (зокрема, пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов?язань.

Доказів того, що відповідач був проінформований про конкретні умови кредитування з використанням кредитної картки, їх зміни банком в подальшому, позивач суду не надав.

Додані представником відповідача до відповіді на відзив повідомлення про зміни в тарифах по кредитним карткам, в тому числі «Універсальна» та роздруківку про відправлення смс-повідомлень про зміни умов кредитування на номер НОМЕР_4 суд не може прийняти, як доказ інформування позичальника, оскільки вказані роздруківки не містять даних про їх отримання відповідачем.

Сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

У цій же постанові Верховний Суд виклав висновки про правильне застосування норм права у подібних правовідносинах, зазначивши, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов?язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця.

Таким чином, надані представником позивача Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та повідомлення про зміни в тарифах по кредитним карткам, які не підписані відповідачем, не можуть бути прийняті судом як доказ погодження умов кредитування, оскільки містять загальні умови обслуговування кредитної карти «Універсальна» і носить інформативний характер та не свідчать про укладення договору про споживчий кредит і дотримання його форми.

Отже, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів погодження сторонами сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 14026,91 грн нарахованої пені на прострочене зобов?язання, 984,00 грн нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 1699,13 грн штрафу (процентна складова), є необґрунтованими.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов?язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8059,18 грн та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10912,45 грн, суд пришов до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув. Суд виходить з того, що заборгованість за поточним тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту співвідносяться як загальне й окреме. Тому, суду не доведено позивачем правомірність стягнення простроченого тіла кредиту у розмірі 10912,45 грн за відсутності заборгованості за тілом кредиту в такому розмірі.

У заяві позичальника плата за прострочене тіло кредиту також не визначена, крім того, в матеріалах справі відсутні докази можливості його нарахування.

Тому вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10912,45 грн є необґрунтованою.

Разом з тим, відповідач користувалася наданими банком коштами, знімала кредитні кошти та поповнювала картковий рахунок, про що свідчить рух коштів по карткових рахунках відповідача. Вказані обставини відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8059,18 грн, що визначений в розрахунку заборгованості станом на дату звернення до суду до закінчення терміну дії картки, є обґрунтованими.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що кредитний договір не є укладеним з огляду на наступне.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц.

Випискою з банківського рахунку позичальника підтверджено факт користування відповідачем грошовими коштами встановленого кредитного ліміту.

У постанові від 10 квітня 2019 у справі N 356/1635/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Тому суд дійшов висновку, що відповідачем в добровільному порядку не повернуті фактично отримані та використані кошти у розмірі 8059,18 грн.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов?язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред?явив.

Висновки за результатами розгляду

Під час з?ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обґрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленого відповідача та обґрунтувати відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8059,18 грн ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи, тому є доведеними.

Обґрунтованість вимог про стягнення пені за прострочене зобов?язання, пені за несвоєчасність сплати боргу та штрафів позивачем не доведено.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1921 грн.

Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 427,89 грн (8059,18 х1921/ 36181,67).

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279-282, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8059 гривень 18 копійок та понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 427 гривень 89 копійок, всього 8487 (вісім тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 07 копійок.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10912 гривень 45 копійок, нарахованої пені за прострочене зобов?язання у розмірі 14026 гривень 91 копійка, нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень у розмірі 984 гривні, штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500 гривень та штрафу (процентної складової) у розмірі 1699 гривень 13 копійок відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , р/р НОМЕР_5 , МФО 305299, місцезнаходження: будинок під номером 1Д, вулиця Грушевського, місто Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_1 .

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук