Провадження № 4-с/742/3/22
Єдиний унікальний № 742/3865/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Коваленко А.В. за участі секретаря судових засідань Риндя Л.А., представника скаржника ОСОБА_1 , державного виконавця Наумейко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Прилуки справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Клименко Л.Г.,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року до Прилуцького міськрайонного суду надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Клименко Л.Г.

На обґрунтування поданої скарги заявником зазначається, що на виконанні в Прилуцькому відділі державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) знаходиться виконавче провадження №32268312 з виконання виконавчого листа №2/742/1279/14 від 01.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1 / 4 всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини цього віку.

У вказаному виконавчому провадженні, у зв`язку із несплатою аліментів, на підставі постанови від 18.05.2018 року було накладено на належне ОСОБА_2 рухоме майно заборону відчуження (арешт) зареєстрований за № 16897540.

Станом на 01.01.2022 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 3883 грн.25 коп.

У зв`язку з наявністю заборгованості по аліментах, державною виконавчою службою було відмовлено у знятті заборони відчуження з належного ОСОБА_2 рухомого майна.

Тому скаржник просить визнати незаконною та скасувати постанову ВП №32268312 від 18.05.2018 року державного виконавця Прилуцького МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про арешт майна боржника ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник скаржника підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Державний виконавець Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Наумейко А.О. в судовому засіданні вимоги скарги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи скарги, а також дослідивши матеріали справи та вивчивши надані суду докази на її обґрунтування, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами виконавчого провадження, суд вважає, що заявлені ОСОБА_2 вимоги за поданою скаргою не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 28 серпня 2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 , щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 / 4 всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини цього віку на користь ОСОБА_3 , видано виконавчий лист №2/742/1279/14 від 28 серпня 2014 року( а.с.20)

Постановою державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області від 08.09.2014 року відкрито виконавче провадженя №32268312 ( а.с.17).

Згідно з розрахунку заборгованості по аліментах, які стягуються з ОСОБА_2 , здійсненого Прилуцьким відділом державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) заборгованість по сплаті аліментів станом на травень 2022 року становить 2162, 34 гривень( а.с.17).

Постановою державного виконавця Прилуцького МРВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області ВП №32268312 від 18.05.2018 накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 (а.с.18)

Відповідно до відповіді на запит №138822772 від 12.05.2022 до Державної фіскальної служби України, інформація щодо джерела отримання доходів боржника фізичної особи РНОКПП НОМЕР_1 , в ДРФО відсутня (а.с.19)

Згідно з відповіді на запит №138822773 від 12.05.2022 до Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_2 має право власності на автомобіль ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.20)

21.12.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) з заявою про зняття арешту з його нерухомого майна(а.с.21)

Вирішуючи питання щодо визнання дій державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) неправомірними, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статті 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є : 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках виключно на підставі рішення суду.

При цьому перелік підстав для зняття виконавцем арешту, визначений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є вичерпним.

Таким чином судом встановлено, що державним виконавцем була винесена постанова ВП №32268312 від 18.05.2018 про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду.

Боржник офіційно не працевлаштований, має на праві приватної власності автомобіль, іншого майна чи грошових коштів належних боржнику ОСОБА_2 державним виконавцем не виявлено, а тому дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника є правомірними.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що за відсутності доказів того, що відсутня заборгованість за виконавчим документом та погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника , виконавець за правилами статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» позбавлений повноважень зняти арешт, накладений постановою від 18.05.2018 року.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши відсутність у боржника іншого майна та/або способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 336/61690/17 (провадження № 61-29992св18).

На підставі викладеного, керуючись 447,448 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Клименко Л.Г- відмовити в повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом п"ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО