БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1485/22
Провадження № 2-о/497/64/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Ільєва Д.Д.,

за участю: заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заінтересована особа Болградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса),

ВСТАНОВИВ:

09.08.2022 року заявниця звернулася до суду з вищезазначеною уточненою заявою, якою стверджуючи, що вона є внутрішньо переміщеною особою, яка виїхала з території України, що наразі є окупованою Російською Федерацією внаслідок військової збройної агресії, просить рішенням суду встановити факт смерті її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Кірове (тепер с.Таврійське) Білозерського району Херсонської області, усе життя проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Грозове Білозерського району Херсонської області, Україна.

В обґрунтування своїх доводів заявниця повідомляє, що вона є дружиною померлого ОСОБА_2 , який станом на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав у вищевказаному с.Таврійське Білозерського району Херсонської області, та загинув у с.Грозове Білозерського району Херсонської області в результаті обстрілу російських солдат в ході окупації ними території України на початку військової збройної агресії Російською Федерацією проти України. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем смерті вона, заявниця, не змогла, бо не встигла, адже день смерті її чоловіка збігся з першими днями зазначених вище окупації і активних бойових дій, наразі територія, де загинув і є похованим її, заявниці, чоловік окупована РФ, і тому на ній неможна отримати навіть належний медичний документ про смерть, що може бути прийнятим відділом державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Наразі вона, заявниця, разом з дітьми дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виїхали за допомогою волонтерів з окупованої території до Болградського району Одеської області і є тимчасово переміщеними особами. Чоловіка за допомогою родичів вони встигли поховати у с.Таврійське, де він жив, але факт смерті підтверджується лише актом про смерть, що складений «від руки», який вона, заявниця, випросила у пункті швидкої медичної допомоги, звідки виїжджала карета швидкої допомоги на місце загибелі її чоловіка. З-за обстрілів фельдшер та медсестра змогли лише наступного дня 06.03.2022р. скласти Акт про смерть, що завірений печаткою комунального закладу Білозерської амбулаторії Херсонської області, однак Акт містить помилку у даті народження чоловіка зазначено ІНФОРМАЦІЯ_1 замість ІНФОРМАЦІЯ_1 і не містить дати смерті лише дату складання та видачі Акту.

Встановлення факту смерті чоловіка їй, заявниці, у судовому порядку потрібно для подальшої належної реєстрації вказаного факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу згідно до вимог чинного законодавства України, а також для належного оформлення заяви про прийняття спадщини, отримання пенсії, та оформлення пенсії про втрату годувальника неповнолітньому сину.

Заявниця у судовому засіданні вимоги заяви підтримала, пояснивши, що її чоловік 05.03.2022р. був вдома у с.Таврійське (раніше с.Кірове) Білозерського району Херсонської області, та, почувши про наступ російських військ на м.Миколаїв і почувши віддалені вибухи біля м.Миколаєва, вирішив поїхати своєю автівкою червоною дев`яткою до смтБілозерка за своєю двоюрідною сестрою, яка там працювала, і привезти її додому, до с.Таврійське. Разом з чоловіком поїхали дочка ОСОБА_3 зі своїм теперішнім чоловіком ОСОБА_5 , які працювали у м.Херсоні і вирішили в той день повернутися туди волонтерами допомагати теробороні, і які вийшли з автомобіля чоловіка за ОСОБА_6 , на околиці, оскільки до ОСОБА_7 проїхати вже було неможливо, через барикаду, що влаштували місцеві мешканці, які заблокували дорогу з м.Херсон до смтБілозерка різним мотлохом для того, щоби затримати просування армії окупантів. Діти (дочка заявниці з чоловіком) пішли далі пішки, а її, заявниці, чоловік, повернувся до ОСОБА_6 , взяв свою сестру і повертаючись до Таврійського, біля с.Грозове, зустрівши колону російської військової техніки, взяв на узбіжжя і зупинився про це їй потім розказав очевидець, який і викликав потім швидку допомогу з ОСОБА_6 . Попереду автомобіля її, заявниці чоловіка, їхав ще один автомобіль, який встигнув проїхати, а чоловік не встиг і вирішив перечекати. Однак російські військові в упор розстріляли автомобіль чоловіка і потім переїхали автомобіль з пасажирами ОСОБА_8 і поїхали далі. Неподалік в полі один чоловік працював охоронцем, перебував біля своєї сторожки, побачив усе це і викликав швидку допомогу, але та, коли приїхала, вже виявила, що в автівці живих немає, тому медики фельдшер, чи лікар вона, заявниця, не уточнювала, і медсестра витягли загиблих з автівки і поклали на траву обабіч дороги, взяли з собою їхні мобільні і документи і швидко поїхали, бо колони російських військ продовжували просуватися дорогою, не припинявся обстріл місцевості. Через деякий час вона, заявниця, не дочекавшись чоловіка, зателефонувала йому і їй відповів чужий чоловічий голос, який повідомив, що він з каретою швидкої допомоги виїжджав на місце ДТП з Миролюбівської амбулаторії Білозерської селищної громади що на місці ДТП залишилося дві померлі особи чоловік та жінка, а також привіз з собою документи і мобільні телефони, які знайшов при них і в автомобілі. Вона, заявниця, повідомила телефоном цю новину дочці і майбутньому зятю (оскільки вони шлюб зареєстрували вже опісля, 01.06.2022р.) і вони пішки з ОСОБА_7 дісталися на місце ДТП, де власними очима побачили загиблих, опізнали їх і готові підтвердити це в суді. Діти знайшли транспорт і забрали тіла з дороги до села вже пізно ввечері, і наступного дня тіла змогли поховати. Вона, заявниці, телефоном дізналася від свого фельдшера, що оформити медичну довідку про смерть неможливо з-за окупації, тому вона, заявниця, телефоном зв`язалася з амбулаторією ОСОБА_9 і домовившись, поїхала і отримала там документи чоловіка та попросила акт про його смерть.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що є дочкою померлого ОСОБА_11 та заявниці ОСОБА_1 , до окупації проживала в них у с.Таврійське (Кірове), та, періодично в м.Херсон, де працювала в пекарні касиром. 05.03.2022р. вона була вдома у своїх батьків у с.Таврійське разом зі своїм теперішнім чоловіком ОСОБА_5 , який на той час був вже тероборонівцем в м.Херсон і з яким вона 01.06.2022р. зареєструвала шлюб. Її, свідка, чоловіку, зателефонували з його місця служби і повідомили, що йому потрібно терміново повертатися до м.Херсона з-за наступу російських військ, а вона, свідок, вирішила поїхати зі своїм чоловіком волонтером. Батько ОСОБА_11 , почувши про наступ, поїхав за її, свідка, хрещеною ОСОБА_3 , яка є й двоюрідною сестрою батька, і яка також проживала у с.Таврійське, але працювала в ОСОБА_6 . Тому вона, свідок, з чоловіком, поїхали в той день з батьком, але доїхали лише до околиці Білозерки з протилежного від Таврійського боку, оскільки дорогу з ОСОБА_6 до Херсона місцеві мешканці забарикадували перекрили різним мотлохом старою побутовою технікою, бочками, і т.ін., для того, щоби затримати пересування техніки окупантів. Вона, свідок, з чоловіком далі пішли пішки, бо до ОСОБА_7 з околиці Білозерки приблизно 10км., а батько ОСОБА_2 повернувся своєю автівкою до ОСОБА_6 за своєю сестрою. Вона, свідок, вже будучі в ОСОБА_7 , отримала від матері телефоном повідомлення про загибель батька і зі своїм теперішнім чоловіком, знову пішки, в той же день пішли назад, до місця ДТП, ховаючись у лісосмугах, оскільки всюди стріляли, у т.ч. з «градів», місцевість дуже прострілювалася, було небезпечно, але вони дійшли до місця, яке розташоване між ОСОБА_6 і ОСОБА_12 , біля с.Грозове, де вона, свідок, зі своїм чоловіком, побачили на траві обабіч дороги біля роздавленого батькового автомобіля ВАЗ-2109 два тіла батька ОСОБА_2 та його сестри (надала фото автомобіля). В батька по тілу були сліди чисельних кульових поранень та розколота навпіл голова частина якої була в шапці. Аня (хрещена ОСОБА_3 ) теж з чисельними пораненнями обличчям донизу лежала поруч. Вона, свідок, телефонувала багатьом знайомим з проханням допомогти забрати тіла, але ніхто не міг допомогти, бо боялися відмовлялися несправністю автомобілів, відсутністю пального, тощо. Одні знайомі погодилися лише пізнього вечора і на причіпі легкового автомобіля вона, свідок, разом зі своїм чоловіком, забрали тіла і відвезли у село, і, оскільки був вже пізній вечір, тіла в тому причіпі вирішили залишити на ніч на кладовищі, і поховали їх вже наступного дня. За батьковими документами їздила її, свідка, мати ОСОБА_1 , всюди були обстріли, тому, мабуть, мати не прочитала акт про смерть батька, який їй видали в амбулаторії, у пункті швидкої допомоги, але вона, свідок, підтверджує, що правильна дата смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 , акт дійсно стосується обставин і факту загиблі її, свідка, батька ОСОБА_2 , але в акті вказана дата народження батька ІНФОРМАЦІЯ_5 помилково, оскільки в медиків були батькові документи і вони, очевидно, помилилися, бо усе інше співпадає окрім того, що вказано лише два поранення, а насправді їх було більше десяти, бо навіть пальці рук в батька були відсутні, а руки неприродньо вигнуті, було видно, що зламані в тому положенні, як він тримав кермо. В Ані теж було багато кульових поранень і зламана одна рука, бо ледь трималася лише на залишках м`яких тканин. Вона, свідок, називає тітку і хресну «Аня», бо вона була молода трохи за 30 приблизно 32 через хвилювання вона, свідок, не може швидко пригадати її вік.

Свідок ОСОБА_13 надав суду покази, аналогічні поясненням своєї дружини свідка ОСОБА_10 та пояснив суду, що він є зятем загиблого ОСОБА_2 , оскільки з його дочкою зареєстрував шлюб 01.06.2022р., однак він, свідок, був знайомий зі своєю теперішньою дружиною ще з мирних часів до початку військової агресії РФ на Україну до 24.02.2022р. Також своїми поясненнями підтвердив, що він разом з теперішньою своєю дружиною свідком ОСОБА_10 зранку ІНФОРМАЦІЯ_2 бачив батька своєї дружини ОСОБА_2 в нього вдома живим, а ввечері того ж дня разом з дружиною знайшов його тіло разом з тілом його, тестя, сестри Ані біля с.Грозове на землі, на узбіччі дороги, біля роздавленого російською технікою ВАЗ-2109 червоного кольору, що належала ОСОБА_2 . На обох тілах були сліди кульових поранень на тілі не менш десяти, в обох вбачалися переломи рук, в Ані одна рука він, свідок, не пам`ятає яка саме, була геть відірвана ледь трималася на м`яких тканинах, а у ОСОБА_2 ще був розколотий череп, бо його задня частина разом з шапкою була відділена і відкотилася від тіла, бо вони знайшли її неподалік. В той же день, пізно вечері йому, свідку з дружиною вдалося вивезти тіла з-під обстрілів і доставити до с.Таврійське, де наступного дня вони були поховані. Під час перевдягання тіл він, свідок, сам бачив на власні очі, що у ОСОБА_2 не менше 10-ти кульових поранень, одну кулю він навіть знайшов на тілі, і, як військовий, вважає, що калібр куль, якими були розстріляні загиблі 5,45 і 7,62. Пальці рук у ОСОБА_2 були зламані видно, що вони були травмовані в момент, коли загиблий тримав кермо, декілька фаланг на декількох пальцях були відсутні, також в загиблого були зламані руки, оскільки були вивернуті у неприродньому положенні. Він, свідок, надає фото розтрощеної автівки тестя та могил тестя і його сестри ОСОБА_3 , на яких видно дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вислухавши у судовому засіданні заявницю, свідків, розглянувши заяву, дослідивши надані заявницею документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 4 Конвенції ООН про захист цивільного населення під час війни особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до частини першої статті 1 ЗУ від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- згідно довідки від 04.08.2022р. за №5118- Болградської міської ради Одеської області, заявниця ОСОБА_1 (пасп. громадянина України зразка 2016р. №003647356, запис №843, вид.23.07.2019р. органом 6514, РНОКПП НОМЕР_1 , а.с.5), взята на облік як внутрішньо переміщена особа і фактичним її місцем проживання/перебування є АДРЕСА_2 , (а.с.31);

- згідно свідоцтва про укладення шлюбу, заявниця є дружиною ОСОБА_2 (свідоцтво НОМЕР_2 , що було видане 16.12.1994р. Правдинською с/Радою Білозерського р-ну Херсонської області, про що в цей день зроблено актовий запис за №21 (а.с.9);

- згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , що був виданий 18.08.2004р. Белозерським РВ УМВС України в Херсонській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у с.Кірове (тепер ) Білозерського району Херсонської області, був зареєстрований у с.Кірове Білозерського району Херсонської області з 20.04.2007р., згідно довідки ДПІ у Білозерського району від 27.07.2004р., його РНОКПП НОМЕР_4 (а.с.7-8);

- місце проживання заявниці та її чоловіка ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується їхніми паспортами, копії яких містяться в матеріалах справи, а також довідкою з місця проживання заявниці та штампом про реєстрацію місця проживання у паспорті ОСОБА_2 , оригінал якого зберігається в заявниці (а.с.5,6,8);

- Актом про смерть зафіксований факт смерті ОСОБА_2 , тіло якого, зі слів очевидців (згідно Акту) було знайдено у с.Грозове Херсонської області Білозерського району під час обстрілу російських солдатів, смерть настала раптово, викликана вогнепальними пораненнями у грудну клітину та праве стегно (мовою оригіналу бедро), які виявилися несумісними з життям; Акт отримала ОСОБА_1 06.03.2022р., підписаний він м/с терапевтичною ОСОБА_14 та двома свідками: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с.10);

- ОСОБА_2 значиться батьком, а заявниця ОСОБА_1 матір`ю у свідоцтві про народження їхньої дочки свідка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11);

- відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_13 та ОСОБА_17 одружилися 01.06.2022р., шлюб зареєстровано Суворовським відділом державної РАЦС у місті Херсон Південного МУ МЮ (м.Одеса) (свідоцтво серії НОМЕР_5 , а.з.123, а.с.12);

- заявниця має сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якого також вказаний у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_2 (а.с.13);

- крім того, згідно техпаспорту на ім`я ОСОБА_2 13.08.2002р. було зареєстровано автомобіль легковий хетчбек червоного кольору 1990р.в. з д.р.знаком НОМЕР_6 (а.с.14);

- відповідно до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 08.07.2022р., - що затверджений 25.04.2022р. Наказом №75 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (у редакції від 14.07.2022р. за №152), у п.п.1 п.5розділу VІІ значиться Білозерська селищна територіальна громада (а.с.24).

Відповідно до ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, а, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Члени сім`ї померлого, їхні представники або інші заінтересовані особи для встановлення факту смерті особи, яка померла на тимчасово окупованій території України, мають звернутися до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, в якій має бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт; докази, що підтверджують викладені заявником обставини (наприклад, письмові свідчення очевидців, фото з місця поховання, медичні документи про смерть тощо); довідка про неможливість відновлення втрачених документів (наприклад, письмова відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану); копія документа, що посвідчує особу та реєстраційний номер облікової картки платника податків (ст.318 ЦПК України).

П.1ч.1ст.3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Згідно ч.1ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичної установою або рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до п.3ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.

Як встановлено судом в ході розгляду даної справи у судовому засіданні, заявниця є громадянкою України, предметом її заяви є встановлення факту смерті її чоловіка на окупованій території України, що підтверджується дослідженими судом вищевказаними письмовими доказами та поясненнями свідків і самої заявниці, що узгоджуються між собою і підтверджують факт смерті гр. ОСОБА_2 на території, яка є наразі тимчасово окупованою.

Відповідно до ст.17 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, що затверджені Наказом № 52/5 Міністерства юстиції України від 18.10.2000р. (далі - Правила), підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о); рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України в разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть (п.1гл.5розд.III Правил). Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Якщо родичі померлого мешкають в регіоні, де відсутня можливість звернення до відділів ДРАЦС (території, де державні органи не здійснюють повноваження через військові дії), вони можуть звернутися через представника, повноваження якого мають ґрунтуватися на нотаріально посвідченій довіреності (відповідно до статті 244 Цивільного кодексу України), або адвоката.

За відсутності підстав для державної реєстрації смерті (відсутній документ належної форми) відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Тоді реєстрація факту смерті на тимчасово окупованій території відбудеться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи.

07.05.2022р. набрав чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України" від 21.04.2022р. за №2217-IX, яким, зокрема, внесено зміни до ч.3ст.9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відповідно до якої будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.

Відповідно до ч.ч.2,4 та 5 ст.95 ЦПК України, докази вважаються поданими належним чином, якщо вони подані в оригіналі або в копії, засвідченій в порядку, встановленому чинним законодавством, із зазначенням особи, у якої наявний оригінал відповідного документу. При цьому учасник справи може своїм підписом засвідчити копію письмового доказу лише у разі, якщо його оригінал знаходиться у такого учасника справи. Подати заяву про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України можна через Державну систему електронної ідентифікації «Електронний суд». Така заява скріплюються електронним підписом заявника (його представника) (КЕП).

Під час розгляду судами справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положенні законодавства (лист Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021р. за №985/0/208-21 щодо скасування вимоги отримання відмови від органів державної реєстрації актів цивільного стану). Тобто, звертатися спочатку до органу державної реєстрації актів цивільного стану в межах території, що підконтрольна владі України для отримання письмової відмови, не є обов`язковим.

Заявники у справах за заявами про встановлення факту смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справ даної категорії (п.21ч.1ст.5 ЗУ "Про судовий збір").

Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Разом з тим, термін "невідкладно", у кожній конкретній ситуації буде різним, виходячи з завантаженості судді та дня подачі заяви до суду. В рішенні суду має бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є підставою для одержання зазначених документів (ст.319 ЦПК України). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, що визначена такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України у тому числі може бути: збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

У ч.1ст.4, ч.1ст.5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (зі змінами, останні від 21.09.2022), передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону. Постановою КМУ від 01.10.2014р. №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена форма довідки не передбачає внесення відомостей про точну причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Положеннями ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено. Не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту в цієї особи виникають, змінюються або припиняються певні правовідносини.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 статті 124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян.

Право на судовий захист передбачає конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Ч.4ст.10 ЦПК України і ст.17 ЗУ від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд обов`язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зобов`язання, взяті на себе Договірною державою за ст.1 Конвенції, включають два аспекти, а саме: з одного боку негативне зобов`язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з іншого боку позитивні зобов`язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території.

В тих випадках, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території, її відповідальність за Конвенцією обмежується виконанням позитивних зобов`язань. Такі зобов`язання стосуються як заходів, необхідних для відновлення контролю над відповідною територією, так і заходів для забезпечення особистих прав заявника.

Згідно з ч.1 та п.5ч.2ст.293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Відповідно до преамбули ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Верховна Рада України, …враховуючи проміжне рішення Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй від 16 березня 2022 року, відповідно до якого на найвищому юридичному рівні констатовано факт вторгнення Росії на територію України, відзначаючи, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України,.. приймає цей Закон, що має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях України (преамбула в редакції Закону №2217-IX від 21.04.2022). Ст.1 цього Закону визначено, що «тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права», а, ч.3ст.1 та ч.3ст.5 цього ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дата початку тимчасової окупації територій, передбачених статтею 3ч.1п.3 цього Закону, визначається рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію указом Президента України; відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права (Ст.1 доповнена частиною 3 згідно Закону №2138-IX від 15.03.2022).

Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015р. №129-VIII, затверджено звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, в якому, зокрема, вказано, що від початку агресії наприкінці лютого 2014 року Російська Федерація систематично порушує загальновизнані норми міжнародного права, права людини, в тому числі право на життя мирних громадян України, які стали заручниками терористів на окупованій території Донбасу. Цинізм кремлівської агресії, яка включає активну підтримку терористів на державному рівні, перетворює вбивство безневинних мирних громадян на звичне повсякденне явище.

Статтями 1 і 2 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті та визначені гарантії дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, згідно яких «Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні».

Таким чином, суд, на підставі аналізу вищевказаних положень закону, дійшов висновку про те, що право на судовий захист заявниці, яке передбачає конкретні гарантії ефективного поновлення у правах, підлягає реалізації, а її порушені права захисту у судовому порядку в обраний нею спосіб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що заявницею доведено юридичний факт, що її вимушене переселення у березні 2022 року з окупованої території Херсонської області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території України, а саме, Херсонської області, а також, що в ході окупації Херсонської області 05.03.2022р. загинув чоловік заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому права заявниці підлягають судовому захисту шляхом задоволення її заяви про встановлення юридичного факту, який доведено наданими суду достатніми та належними доказами, оскільки встановлення цього юридичного факту за рішенням суду факту смерті чоловіка заявниці безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав заявниці та членів її сім`ї.

Відповідно до наданих суду доказів та пояснень суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті чоловіка, заявницею надано достатньо доказів на підтвердження цього юридичного факту, а відсутність медичного свідоцтва про смерть є наслідком воєнної агресії Російської Федерації окупації та активних бойових дій на території України, з-за чого заявниця та її сім`я змушені були покинути місце свого постійного проживання, а чоловік заявниці загинув, що достовірно встановлено в ході даного судового засідання судом.

Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст.89 ЦПК України визначено, що «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)…».

З огляду на викладене, а також враховуючи сукупність доказів, які суд вважає переконливими, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті чоловіка заявниці та ухвалити рішення у справі про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.258, 263, 265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту.

Встановити наступний юридичний факт та визнати, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_4 ), місце народження якого: с.Кірове (тепер с.Таврійське) Білозерського району Херсонської області, стать: чоловіча, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце смерті: с.Грозове Білозерського району Херсонської області, Україна.

Дане рішення суду є підставою для видачі відповідного свідоцтва про смерть відділами державної реєстрації актів цивільного стану.

Допустити дане рішення суду до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене зацікавленими особами шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня отримання його копі, після чого набирає законної сили. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення виготовлено 10.11.2022 року.

Суддя А.В. Кравцова