Справа № 369/5153/21
Провадження № 2/369/1196/22
РІШЕННЯ
Іменем України

14.09.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Волчко А.Я.,

при секретарі Миголь А.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

за участі представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Військової частини НОМЕР_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року Позивачі звернулися до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що Позивачі маючи намір прибути до своєї земельної ділянки для огляду та проведення дії щодо її очистки від чагарників, не змогли потрапити до земельної ділянки, оскільки земельна ділянка площею 16,0 га (до складу якої входить і їх земельні ділянки) обнесена загорожею з колючого дроту на якому були попереджувальні таблички про заборону проходу на земельні ділянки. Біля встановленого паркану з колючого дроту були присутні озброєні військові/працівники Військової частини НОМЕР_1 , котрі пояснили, що огороджена територія належить військовій частині, але підтверджуючих документів не надали. Як наслідок, Позивачам було відмовлено у доступі до їх земельної ділянок, які належать їм на праві власності, чим було порушено їх права та інтереси.

Позивачі не раз намагалися ще потрапити на свою земельну ділянку для огляду та проведення дії щодо її очистки від чагарників, однак не змогли потрапити.

Також Позивачам стало відомо що на їх земельну ділянку та земельні ділянки 33 фізичних осіб ухвалою Києво-Святошинського районного суду у справі №369/534/18 (в рамках кримінального провадження №0000001) та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року у справі №761/16112/18 (в рамках кримінального провадження №0000255) накладено арешти.

Позивачі та інші власники земельних ділянок, які входять до складу земельної ділянки площею 16,0 га, створили ініціативну групу власників земельних ділянок та 24 липня 2020 року на адресу військової частини НОМЕР_1 направили листа в якому вимагали у строк до 31 липня 2020 року демонтувати паркани, які обмежують доступ до земельних ділянок їх власникам. У разі відмови паркани будуть демонтовані силами власників земельних ділянок 03 серпня 2020 року.

Свої вимоги власники земельних ділянок (серед яких є Позивачі) обґрунтовували тим, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва №757/28057/20-к було скасовано арешт з 34 земельних ділянок серед яких і земельні ділянки Позивачів, який було накладено ухвалою Києво- Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2018 року №369/534/18 та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року №761/16112/18.

Голові ініціативної групи власників 34 земельних ділянок від військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від 27 липня 2020 року №381 в якому було повідомлено, що військова частина буде продовжувати здійснювати охорони земельних ділянок (майна ДП МОУ) відповідно до Статуту гарнізонної та вартової служби ЗСУ.

Таким чином, враховуючи вище викладені обставини щодо закриття кримінального провадження № 0000255 (в яке було об`єднано з кримінальним провадженням 0000001) ТУ ДБР, розташоване у м. Києві було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України та скасування арештів з земельних ділянок ухвалою Печерського районного суду м. Києва Відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 продовжуються порушуватися законні права та охоронювані інтереси Позивачів, як власників земельної ділянки.

Просили суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди Позивачам в користуванні належними їм земельними ділянками, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує земельні ділянки.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

09.07.2021 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з позовом представником ВЧ НОМЕР_1 вказано, що підрозділ військової частини розташований на земельній ділянці площею 31,9862 га, яка відведена їм за рішенням Ради Міністрів УРСР від 06 червня 1955 року та має гриф секретності "таємно". За рішенням сільської ради від 10 жовтня 2006 року затверджені матеріали інвентаризації і надано дозвіл на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею та скласти акт про постійне користування земельною ділянкою. Заперечують право власності позивачів на земельну ділянку та правомірність набуття ними прав на майно, оскільки передачу землі у приватну власність не погоджувалась з Київським квартирно-експлуатаційним управлінням. Просили суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2021року підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання з`явився представник позивачів проти позову заперечував. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання з`явився представник відповідача проти позову заперечував. Просив суд зупинити розгляд справи, відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до висновку про задоволення позову.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 - Позивач 1 є власником земельної ділянки площею 1,5295 га. з кадастровим номером :01:006:5098, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський р - н, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 квітня 2021 року №252193330.

ОСОБА_4 - Позивач 2 є власником земельної ділянки площею 0,15 га. за кадастровим номером :01:006:5088, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський р - н, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 квітня 2021 року №252194945.

ОСОБА_5 - Позивач 3 є власником земельної ділянки площею 0,1501 га. за кадастровим номером :01:006:5100, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський р - н, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 квітня 2021 року №252195306.

ОСОБА_6 - Позивач 4 є власником земельної ділянки площею 0,2764 га. за кадастровим номером :01:006:5067, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський р - н, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 квітня 2021 року №252196646.

ОСОБА_9 - Позивач 5 є власником земельної ділянки площею 0,275 га. за кадастровим номером :01:006:5066, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський р - н, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 квітня 2021 року №252197399.

ОСОБА_8 - Позивач 6 є власником земельної ділянки площею 0,15 га. за кадастровим номером :01:006:5085, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський р - н, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 квітня 2021 року №252197412.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва №757/28057/20-к було скасовано арешт з земельних ділянок відповідачів ухвалою Києво- Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2018 року №369/534/18 та ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року №761/16112/18. В ухвалі суду від 16 липня 2020 року зазначалося, що кримінального провадження №0000255 (в яке було об`єднано з кримінальним провадженням 0000001) ТУ ДБР, розташоване у м. Києві було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У 2017 році за рішеннями Віта-Поштової сільської ради було надано безоплатно у власність 34 громадянам земельні ділянки, які знаходяться в с. Віта-Поштова, шість із яких були земельними ділянками Позивачів.

Земельна ділянка Позивачів та земельні ділянки інших 28 фізичних осіб розташовані в межах земельної ділянки загальною площею близько 16,0 га.

Отже, у відповідності до діючого законодавства України Позивачі набули право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:006:5098, :01:006:5088, :01:006:5100, :01:006:5067, :01:006:5066, :01:006:5085 відповідно, та зареєстрували право власності, а держава офіційно визнала та підтвердила факт набуття Позивачами права власності на земельні ділянки.

Таким чином, вищезазначене дає підстави дійти висновку про те, що на земельних ділянках, серед яких знаходиться і земельна ділянка позивачів, що належать їм на праві приватної власності, військовою частиною встановлено огорожу, що фактично унеможливлює користування позивачам своєю власністю.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Згідно зі статтею 211 ЗК України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 3 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями статті 152 ЗК України закріплено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено що на земельних ділянках, серед яких знаходиться і земельні ділянки позивачів, що належить їм на праві приватної власності, військовою частиною встановлено огорожу, що фактично унеможливлює користування позивачами своєю власністю.

Обмеження встановлені відповідачем щодо доступу власників земельних ділянок також встановлено постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 369/5698/18.

Звертаючись до суду з позовом, вказували на те, що встановлення Військовою частиною № НОМЕР_1 огороджувального паркану з колючого дроту на земельних ділянках, які зареєстровані за ними на праві власності, порушують їх право користування та володіння такими земельними ділянками, а тому, військова частина має усунути перешкоди у користуванні та володінні земельними ділянками шляхом знесення огорожі з колючого дроту.

Відтак, суд встановивши, що Військовою частиною № НОМЕР_1 порушено право позивачів на користування земельним ділянками з кадастровими номерами :01:006:5098, :01:006:5088, :01:006:5100, :01:006:5067, :01:006:5066, :01:006:5085, що належать ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відповідно, на праві власності, приходить до висновку, що наявні підстави для зобов`язання Військової частини № НОМЕР_1 усунути перешкоди Позивачам в користуванні належним їм на праві власності, шляхом зобов`язання Військової частини № НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказані земельні ділянки.

Щодо стягнення судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_3 , у розмірі 5000 гривень 00 коп., ОСОБА_4 у розмірі 5000 гривень 00 коп., ОСОБА_5 у розмірі 5000 гривень 00 коп., ОСОБА_6 у розмірі 5000 гривень 00 коп., ОСОБА_7 у розмірі 5000 гривень 00 коп., та ОСОБА_8 у розмірі 5000 гривень 00 коп.

05 квітня 2021 року між АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «МКБ ГРУПП» та Позивачами було укладено Договори №78, №79, №80, №81, №82, №83 про правничу допомогу (далі - Договір).

Відповідно до пункту 2.1. Договору гонорар за правничу допомогу визначену у пунктах 1.2.1. - 1.2.5. договору становить 3000,00 (три тисячі) гривень.

Відповідно до пункту 2.2. Договору за виграну справу в суді, Клієнт сплачує адвокату гонорар успіху в розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень.

Відповідно до позиції ВП ВС викладеної у Постанові у справі № 904/4507/18 від 12 травня 2020 р.) гонорар успіху є складовою частиною гонорару адвоката передбаченого договором про надання правової допомоги, і є дійсним зобов`язанням, яке відповідає стаття 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Пунктом 2.3. Договору визначено що вартість правничої допомоги визначеної у пункту 1.2.6. договору узгоджується сторонами в акті приймання - передачі правничої допомоги.

Клієнт сплачується на рахунок Адвокатського об`єднання гонорар визначений у п. 2.1. договору до початку надання правничої допомоги (пункт 2.4. Договору).

Відповідно до п. 2.5. Договору гонорар успіху визначений у пункті 2.2. договору сплачується на рахунок Адвокатського об`єднання протягом 3-х днів після постановлення рішення на користь Клієнта.

По факту надання правничої допомоги сторони складають акт приймання - передачі правничої допомоги.

Крім того, 14 квітня 2021 року між Адвокатом та Клієнтами укладено Акти приймання - передачі правничої допомоги про надання правничої допомоги за Договорами №78, №79, №80, №81, №82, №83 про правничу допомогу від 05 квітня 2021 року.

Так, у відповідності до Акту №1, №2, №3, №4, №5, №6 Адвокат надав Клієнту правничу допомогу за Договором №78, №79, №80, №81, №82, №83 про правничу допомогу від 05 квітня 2021 року, яка полягає у наступному:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; аналіз наданих Клієнтом документів; аналіз судової практики пов`язаної з спірними правовідносинами; складення та подання від імені Клієнта позовної заяви про усунення перешкод у користуванні майном; представництво інтересів Клієнта в суді.

Враховуючи вищевикладене, витрати понесені на отримання правничої допомоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під час розгляду справи № 369/5153/21 обґрунтовані відповідними документами в повному обсязі та мають об`єктивний характер.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

За таких обставин витрати Позивачів на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню повністю, оскільки цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі № 369/5153/21 та заява про їх відшкодування і розрахунок були надані у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

При цьому суд врахував заперечення представника відповідача -1 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі N 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі N 910/3929/18 та інших.

Враховуючи складність справи, тривалість судового розгляду, те, що позивачами доведено співмірність витрат на правничу допомогу та надано суду докази надання правничої допомоги та понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, суд стягує з відповідачів на користь позивачів 5 000 грн витрат на правничу допомогу на кожного Позивача.

Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України та керуючись ст.ст.4,12,13,76-81, 263-265, 268 ЦПК України, суд -,

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Військової частини НОМЕР_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користування належною йому земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:5098 площею 0,5295 та, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський район, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_4 в користування належною йому земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:5088 площею 0,15 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво Святошинський район, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військову частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_5 в користування належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:5100 площею0,1501 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво Святошинський район, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військову частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_6 в користування належною йому земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:5067 площею 0,067 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський район, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_7 в користування належною йому земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:5066 площею 0,275 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський район, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_8 в користування належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:5085 площею 0,15 та, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський район, с. Віта - Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 на оплату правової допомоги в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір по справі в сумі 908 гривень (дев`ятсот вісім).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користьОСОБА_4 витрати на оплату правової допомоги в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір по справі в сумі 908 гривень (дев`ятсот вісім).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користьОСОБА_5 витрати на оплату правової допомоги в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір по справі в сумі 908 гривень (дев`ятсот вісім).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користьОСОБА_6 витрати на оплату правової допомоги в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_6 сплачений судовий збір по справі в сумі 908 гривень (дев`ятсот вісім).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користьОСОБА_7 витрати на оплату правової допомоги в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_7 сплачений судовий збір по справі в сумі 908 гривень (дев`ятсот вісім).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користьОСОБА_8 витрати на оплату правової допомоги в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір по справі в сумі 908 гривень (дев`ятсот вісім).
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.Я. Волчко