ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6115/22 Справа № 216/4766/21 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державна казначейська служба України,Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача Головного управління Національної поліції Кіровоградській області та Державної казначейської служби України на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року, ухваленого суддею Бутенко М.В. у місті Кривому Розі, (відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні),

УС Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням (діями) патрульної поліції.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що 20.08.2018 року, приблизно о 07 год. 35 хв., в смт. Новгородка, по вул. Криворізькій у відношенні позивача інспектором сектору реагування патрульної поліції Новгородківського відділення поліції Долинського відділу поліції ГУНП у Кіровоградській області капітаном поліції Смаровозом О.Г. була винесена постанова серії ДПО18 № 545019 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за те, що позивач, керуючи транспортним засобом, нібито здійснив обгін іншого транспортного засобу Фольцваген НОМЕР_1 , ближче ніж за 50 метрів до пішохідного переходу, чим порушив п.п. 14.6 «в» Правил дорожнього руху України та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Однак, із вказаною постановою позивач не погодився та оскаржив її до суду.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018 року, постанову серії ДПО18 № 545019 було скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. В результаті притягнення його до адміністративної відповідальності, йому завдано моральну шкоду, що полягала у його постійних хвилюваннях, спричинених неправомірними діями інспектора сектору реагування патрульної поліції Новгородківського відділення поліції Долинського ВП ГУНП у Кіровоградській області Смаровозом О.Г. Крім того, він дуже переживав за результати розгляду справи, перебував у стресовому стані, постійно відчував нервову напругу та змушений був на протязі тривалого часу з 28.08.2018 року по 18.12.2018 року доводити у судах незаконність дій працівника патрульної поліції і відстоювати свою невинність. Враховуючи викладене, позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн. та просить стягнути з відповідача та 3000 грн., витрати на правову допомогу.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що підставою для відшкодування шкоди є наявність рішення суду в якому встановлено незаконність (протиправність) дій посадових осіб. Будь-яких судових рішень, які б визнавали дії працівників поліції як неправомірні позивачем не надано, факт винесення постанови стосовно позивача, яка в подальшому була скасована не свідчить про незаконність дій поліцейських та не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Крім того, позивачем не доведено понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

В апеляційній скарзі Державна Казначейська служба посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів причинного зв`язку між завданою шкодою та протиправними діями відповідача, матеріали справи не містять належних доказів неправомірності рішень, дій чи бездіяльності відповідача.

Позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, сума визначена судом є занадто завищеною.

Крім того, Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, така юридична організація , тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Таким чином, стягнення коштів з Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.

Також, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, безпосередньо з Казначейства шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.

Судом не взято до уваги роз`яснення викладені в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України№4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним та не відповідає дійсності.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та наданого відзиву, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності позивач зазнав моральних страждань, оскільки був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, що призвело до порушення нормальних життєвих стосунків.

Колегія суддів частково погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.08.2018 року, інспектором сектору реагування патрульної поліції Новгородківського відділення поліції Долинського відділу поліції ГУНП у Кіровоградській області капітаном поліції Смаровозом Олександром Григоровичем було винесено постанову серії ДПО 18 № 545019 від 20.08.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 425,00 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2018 року, постанову серії ДПО 18 № 545019 від 20.08.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасовано, справу у зв`язку відсутністю доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП України закрито (а.с. 10-13).

Між сторонами виник спір щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди спричиненої незаконними діями працівника поліції, щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили 18 грудня 2018 року, встановлено неправомірність дій інспектора сектору реагування патрульної поліції Новгородківського відділення поліції Долинського відділу поліції ГУНП у Кіровоградській області капітана поліції Смаровоза О.Г. щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, що є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди завданої позивачу діями працівника патрульної поліції Новгородківського відділення поліції Долинського відділу поліції ГУНП у Кіровоградській області капітана поліції Смаровоза О.Г., яка полягла у потрясінні, емоційному напруженні через безпідставне притягнення позивача до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Враховуючи, неправомірність дій відповідача, перенесені хвилювання позивача з приводу безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає визначений судом першої інстанції розмір у відшкодування моральної шкоди, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки у зв`язку з незаконним притягнення позивача до адміністративної відповідальності, останній був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора патрульної поліції, що призвело до порушення нормальних життєвих стосунків позивача.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг про те, що доказів, які б визнавали дії працівників поліції як неправомірні позивачем не надано, у зв`язку з чим відсутня підстава для відшкодування моральної шкоди, оскільки вимоги ст. 1176 ЦК України, передбачають відшкодування моральної шкоди саме у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Позивачем на підтвердження надання адвокатом Фроловим В.О. юридичних послуг надано копію свідоцтва № 3120 на ім`я ОСОБА_2 , Ордер серії АЕ № 1081388, Договір № 01-07/2021 про надання правової допомоги від 01.07.2021 року, Акт надання правової допомоги № 2 до Договору про надання правової допомоги № 01-07/2021 від 01.07.2021 року з Розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу, відповідно до якого адвокатом Фроловим В.О. здійснено ознайомлення з матеріалами адміністративної справи 500 грн., консультація з приводу відшкодування моральної шкоди 500 грн., підготовка позовної заяви 2000 грн.

Відповідно до квитанції позивачем ОСОБА_1 сплачено адвокату Фролову В.О. за надання правової допомоги, згідно договору 01-07/2021 від 01.07.2021 року 3 000 грн. (а.с. 14-19).

Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень ст. 14 ПК адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

ВС вказав, що аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу, саме в розмірі 3000 грн.

Разом з тим, колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги Державної казначейської служби, щодо безпідставного стягнення з Казначейства шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону № 266/94 ВР).

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.

Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, та 3000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Національної поліції Кіровоградській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2022 року змінити виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, та 3000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: