Провадження № 4-с/761/22/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Загірній Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , стягувач: Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва, орган державної виконавчої служби: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця та зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та зняття арешту, виходячи з наступного. 07.11.2003 року Шевченківський районний суд м. Києва ухвалив рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва 2323 грн. 45 коп. основного боргу та судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 51 грн., а всього 2374 грн. 45 коп. 16.07.2004 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Кухарським О.М. відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2003 року. 30.11.2004 року державним виконавець відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Кухарський О.М. наклав арешт на все належне майно ОСОБА_1 та заборонив його відчуження. На звернення позивача, начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що перевіркою відомостей, які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження (дана система функціонує з 2007 року) встановлено, що на виконанні відділу не перебувають будь-які провадження, за якими боржником є ОСОБА_1 . На запит позивача на сайті https: //asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors щодо наявності за період з 16 липня 2004 року по 28 березня 2021 року в автоматизованій системі виконавчого провадження, виконавчих проваджень з боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримано відповідь, що такі виконавчі провадження на території України не здійснювались. Отже до 2007 року виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2003 року було завершене та після введення в дію Автоматизованої системи виконавчого провадження не здійснювалось жодним відділом Державної виконавчої служби. На даний час, позивач є співвласником квартири загальною площею 68.6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Наприкінці березня 2021 року у позивача виникло бажання продати свою частку квартири, але їй стало відомо, що за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 28.03.2021 року на квартиру накладений арешт. Закінчуючи виконавче провадження державний виконавець не зняв арешт з майна ОСОБА_1 , що є триваючим порушенням, яке порушує її право власності на розпорядження майном. Таким чином, ОСОБА_1 просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції та зняти арешт зі всього майна.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, звернулась до суду із заявою про слухання скарги у її відсутність.

Представник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що відповідно до приписів чинного ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №989/22 від 16.07.2004 року з примусового виконання виконавчого листа №2-7606 від 23.03.2003 року виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь КПУЖГ Шевченківського району коштів у сумі 2374 грн. 45 коп.

Як вбачається з постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві від 30.11.2004 р. в межах виконавчого провадження №989/22 з примусового виконання виконавчого листа №2-7606 від 23.03.2003 р. було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Вказане обтяження зареєстроване, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.03.2021 р., щодо суб`єкта ОСОБА_1 .

У відповідь на заяву скаржника ОСОБА_1 , 12.01.2021 р. начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нещадим І. повідомив, що відповідно до відомостей, які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження (дана система функціонує із 2007 року), на виконанні у відділі не перебувають та не перебували будь-які виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (далі Закону), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Частиною другою статті 50 Закону передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно пункту 10 частини першої статті 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.4 частини першої статті 47 Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №817/928/17, викладеного у постанові від 27.03.2020 року, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Суд зазначив, що статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт,накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Тобто, не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржника.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, докази зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні, що накладений постановою про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 30.11.2004 року відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач: Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва, орган державної виконавчої служби: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця та зняття арешту - задовольнити.

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції від 30.11.2004 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: