ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 428/11072/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 грудня 2021 року, яке ухвалено суддею Бароніним Д.Б. у місті Сєвєродонецьку Луганської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:
В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що він є сином відповідача, сторони сумісно не проживають. На даний час позивач навчається на другому курсі денної форми навчання Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» за спеціальністю «комп`ютерна інженерія», у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Його мати не може самостійно надати йому матеріальне забезпечення, в тому числі забезпечити проживання в гуртожитку у м. Харкові, поїздки до дому, нормальне харчування, лікування. Він не може отримувати постійного заробітку у зв`язку із навчанням за денною формою.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання 30 червня 2024 року, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на його утримання у розмірі 1/8 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 листопада 2021 року до припинення ОСОБА_1 навчання, але не пізніше, ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 454 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що 1/8 частки доходу батька є недостатньою та неспівмірною з щомісячними тратами, які позивач несе у зв`язку з навчанням. Зауважує на тому, що з вересня 2021 року він не отримував від відповідача коштів на навчання і знаходився повністю на утриманні матері, в той час як відповідач має можливість надавити позивачу матеріальну допомогу. За неповний грудень 2021 року позивачем витрачено на харчування 2 781 грн. також апелянт посилається на те, що для навчання він купує навчальну літературу, заправляє принтер для роздруківки курсових робіт, купує бум агу та канцелярські приналежності.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано 26 вересня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області.

Відповідно до копії довідки № 02-16593-2020, виданої 21 жовтня 2020 року відділом реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_1 з 21 жовтня 2020 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
З копії довідки № 66-06-350/353, виданої 16 червня 2021 року Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут», вбачається, що ОСОБА_1 є студентом першого курсу денної форми навчання освітнього рівня «бакалавр», який навчається за спеціальністю 123 «комп`ютерна інженерія» за освітньою програмою «Сучасне програмування, мобільні пристрої та комп`ютерні ігри» групи КІТ-120в, факультету Комп`ютерні та інформаційні технології (КІТ) Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», вищого навчального закладу ІV рівня акредитації. Зарахований на перший курс денної форми навчання з 01 жовтня 2020 року згідно наказу про зарахування № 1507 СТ від 05 вересня 2020 року. Форма сплати за навчання: держбюджетна. Термін навчання 01 жовтня 2020 року 30 червня 2024 року.
Згідно копії довідки про доходи № 462/ФЕС, виданої 25 серпня 2021 року Військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить військову службу за контрактом у ВЧ польова пошта НОМЕР_2 . Нарахований дохід за лютий 2021 року квітень 2021 року становить 12 104,17 грн. щомісяця, травень 2021 року червень 2021 року 12 188,16 грн. щомісяця, липень 2021 року 12 312,78 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, визнавши позов частково, а саме погодився про стягнення з нього 1/8 частина від його заробітку, на сьогодні не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частина від його заробітку. Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, враховув те, що позивач навчається у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на денній формі навчання, а тому не працює, несе звичайні витрати на їжу, транспорт, одяг, зв`язок тощо, власного доходу не має, тому потребує матеріальної допомоги. Участь у покритті цих витрат мають брати як мати, так і батько дитини.Також судом враховано, що відповідач по стану здоров`я працездатний, інших утриманців не має, має стабільний дохід. Обставин, які б звільняли відповідача взагалі від обов`язку по утриманню свого повнолітнього сина, що продовжує навчання, в суді не встановлено. Крім того суд дійшов висновку про те, що позивач не надав розрахунків та доказів, що дозволили б суду встановити конкретний обсяг витрат, які він несе у зв`язку із навчанням та проживанням у місті Харкові, а також не вказав з чого він виходив, визначаючи розмір аліментів саме у 1/4 частці від доходу відповідача. Фактично, позивач не підтвердив наявності у нього будь-яких витрат у зв`язку із навчанням.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої сина на період його навчання, що повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 199 СК України.

Проте, з висновком суду щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивача, суд першої інстанції виходив із того, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у зв`язку з його навчанням, оскільки працює. При цьому, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд не в повній мірі встановив й не врахував всі обставини, що мають значення по справі.

Так, положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Положеннями частини 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/8 частини його доходів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 , який продовжує навчання не відповідає фактичним обставинам справи.

Колегія суддів наголошує, що відповідач є працездатною особою, доказів, які б вказували на наявність вад здоров`я, що обмежують можливість працювати, матеріали справи не містять. Також ОСОБА_2 не надав суду об`єктивних доказів підтвердження його скрутного матеріального становища та відсутності можливості надавати синові матеріальну допомогу, що є його прямим обов`язком.

При цьому, визнаючи частково позов та не заперечуючи проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частини доходу, відповідач посилався на те, що він має заробіток в розмірі 12 500 грн., при цьому не навів будь-яких інших, об`єктивних обставин неможливості надавити синові матеріальну допомогу у більшому розмірі у зв`язку з його навчанням.

Оцінюючи обставини справи в сукупності із нормами закону, якими вони врегульовані, колегія суддів приходить до висновку, що стягнутий судом першої інстанції розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, є замалим, а відтак недостатнім для задоволення його потреб та вважає за необхідне збільшити їх розмір з 1/8 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно. При цьому колегія суддів враховує, що такий розмір аліментів не порушуватиме суттєво прав платника аліментів.

Збільшуючи розмір аліментів з 1/8 до 1/6 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, колегія суддів враховує законодавчо закріплений принцип рівності обов`язку обох батьків по утриманню своїх дітей.

Отже, враховуючи що забезпечення належного рівня життя своїй дитині є обов`язком батька, з огляду на відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати та працевлаштування, та те, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та у зв`язку з чим потребує такої допомоги, зважаючи на право повнолітнього сина, який продовжує навчання, на утримання від батьків, виходячи з обов`язку надання такої допомоги обома батьками, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, та збільшує розмір аліментів, стягнутих з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1/8 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 грудня 2021 року змінити в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, збільшивши цей розмір з 1/8 до 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: