Провадження № 2-о/752/663/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою адвоката Вуйка Віктора Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа: ОСОБА_2 , Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

встановив:

у жовтні 2022 року адвокат Вуйка В.А., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в обґрунтування якої зазначив, що з 12 жовтня 2012 року заявниця перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Феодосія Автономної Республіки Крим у подружжя народилась дитина чоловічої статі- ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Судак Автономної Республіки Крим у подружжя народилась дитина жіночої статі- ОСОБА_4 . Територія на якій народилися діти, тимчасово непідконтрольна Україні. Зазначає, що будь-який документ, виданий органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово неконтрольованих територіях, не створює правових наслідків. Встановлення факту народження дітей необхідно для здійснення державної реєстрації народження в органах ДРАЦС та отримання свідоцтва про народження дітей.

Представник заявника адвокат Вуйка В.А. у заяві просить суд розглянути справу без його участі та участі заявника, заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити.

Заінтересована особа Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У відповідності до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану (п.4 ст. 273 ЦПК України).

12.10.2012 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , актовий запис №151, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Судацького міського управління юстиції Автономної Республіки Крим. Після укладення шлюбу, дружина змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_1 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_1 ».

Свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 , видане «Судацьким міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим» є юридично - недійсним, жодних правових наслідків на території України не створюює, але вказує на юридичний факт народження дитини чоловічої статі- ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 , видане «99100012 Судацьким міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим» є юридично - недійсним, жодних правових наслідків на території України не створюює, але вказує на юридичний факт народження дитини жіночої статі- ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За змістом ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Згідно ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96).

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також юридичне значення, яке має встановлення факту народження дитини та визначення її походження для реалізації майнових та особистих немайнових прав, як для заявника, так і для самих дітей, суд вважає за можливе, як виняток, прийняти до уваги відомості надані заявником у свідоцтвах про народження дітей, виданих органом, що знаходиться на окупованій території України, на підтвердження народження дітей у заявника, адже законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявником свідоцтва про народження її дітей, виданих державним органом України.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265, 317-319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

заяву адвоката Вуйка Віктора Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа: ОСОБА_2 , Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)- задовольнити.

Встановити факт народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Феодосія Автономної Республіки Крим у матері - громадянки України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько - громадянин України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Судак Автономної Республіки Крим у матері - громадянки України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько - громадянин України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення підлягає негайного виконання.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або його вручення.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя К. Г. Плахотнюк