Справа № 166/1324/21 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З.
Провадження № 22-ц/802/446/22 Категорія: 76 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Шевчук Л. Я., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача Мазурика П. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самари-Оріхівського ліцею Самарівської сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та допущення до роботи, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 28 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона працює педагогом - організатором у Самари - Оріхівському ліцеї Самарівської сільської ради. Керівником вказаного закладу 05.11.2021 їй вручено повідомлення про вакцинацію та наказ про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на час усунення причин, що зумовили відсторонення, хоча в самому наказі не вказано причину відсторонення.

Вважає, що керівник закладу вимагав повний курс щеплення за 1 день, що неможливо, оскільки таке щеплення проводиться з інтервалом у два-три тижні між кожною процедурою вакцинування.

Позивач стверджує, що директор при винесенні наказу керувався нормативним актом МОЗ № 2153 від 04.10.2021 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 року за № 1306/36928, що не вступив у законну дію.

Вважає, що грубо порушено її право на працю, оскільки у неї незаконно вимагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом.

Також вказує, що наказ про відсторонення її від роботи направлений на примусову і обов`язкову вакцинацію, яка не встановлена Законом, а підзаконним актом - постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року (в редакції постанови КМУ № 787 від 28.07.2021 та № 954 від 13.09.2021, № 981 від 22.09.2021), що суперечить ст. 8, 19,43,64 Конституції України .

На підставі зазначеного позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення її від виконання обов`язків № 120-к/тр від 05.11.2011 і допустити її до роботи, оскільки грубо порушено конституційні права на працю, що гарантовано ст.43 Конституції України, Кодексом законів про працю України.

Рішенням Ратнівського районного суду від 28 січня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що оскаржений наказ не відповідає вимогам статті 46 КЗпП України, яка не передбачає такої правової підстави для відсторонення, як відсутність щеплення проти COVID-19. Вказує, що стаття 42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» передбачає внесення санітарним лікарем подання на відсторонення, що не було дотримано в даному випадку, Міністерством охорони здоров`я не встановлено Переліку інфекційних хвороб, щеплення проти яких є обов`язковим, закон передбачає наявність інформованої згоди пацієнта на щеплення, а тому наказ прийнято з порушенням закону.

Від ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшли клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції, яке судом було задоволено та про зупинення провадження у справі, яке колегія суддів залишила без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання представники відповідача та третьої особи не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Представник позивача, беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити та рішення суду скасувати і позов задовольнити у повному обсязі із наведених у скарзі підстав.

Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 прийнято на роботу педагогом-організатором навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня - дитячий садок" с. Самари-Оріхові, який Самарівською сільською радою Ковельського району Волинської області від 02 листопада 2021 року № 9/5 перейменовано на Самари - Оріхівський ліцей Самарівської сільської ради Ковельського району Волинської області, що підтверджується історичною довідкою № 45 від 28.11.2021, копією трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 15.08.1989 року ( а.с.7,9-10).

З повідомлення № 5 від 05.10.2021 директора зазначеного закладу ОСОБА_3 вбачається, що педагогу - організатору ОСОБА_1 повідомлено про обов`язкове, як працівника закладу освіти, з 08 листопада 2021 року на період дії карантину щеплення від COVID-19. Зазначено, що у разі якщо не надасть документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19, або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року № 595, її з 08.11.2021 р. відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 Кодексу Законів про працю України, ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 № 1645-111. Крім того, проінформовано, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, оскільки за цей період роботодавець не сплачуватиме за неї страховий внесок на соціальне страхування. Поряд з цим, період відсторонення без збереження зарплати не увійде до стажу, що дає право на щорічну відпустку ( ст. 82 КЗпПУ, ст. 9 Закону України " Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96 -ВР ) ( а.с. 11).

Окрім цього, позивачку ознайомлено із наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153, постановою КМУ від 20.10.2021 № 1096 "Про внесення змін до постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236", що стверджено витягом з протоколу № 2 наради при директорі від 22.10.2021 та особистим підписом ОСОБА_1 про ознайомлення із зазначеними постановами КМУ.

05.11.2021 року директором навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня - дитячий садок "с.Самари-Оріхові Халамай Є. видано наказ № 120 к/тр "Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ".

Згідно з даним наказом позивачку відповідно до ч.2 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 року № 1645-111, наказу МОЗ України "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" від 04 жовтня 2021 року № 2153, пункту 19 постанови КМУ від 20.10.2021 № 1096 "Про внесення змін до постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236, пункту 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", як педагога-організатора, відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08 листопада 2021 року на час усунення причин, що зумовили відсторонення. Вона ознайомилася із цим наказом 05.11.2021 року ( а.с. 8).

Нормами статті 46 КЗпП України передбачено випадки відсторонення від роботи. Згідно з частиною першою цієї статті відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Під визначенням відсторонення працівника від роботи необхідно розуміти один із випадків передбачених законодавством призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Згідно із приписами пунктів а, б частини першої статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Нормами статті 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я є Міністерство охорони здоров`я України (МОЗ), що вбачається з пункту 1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України (далі - Положення) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), яким передбачено, що МОЗ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з норм пункту 1 Положення, МОЗ забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань, забезпечує формування та реалізує державну політику в декількох сферах, у тому числі, у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), імунопрофілактики, промоції здорового способу життя та запобігання факторам ризику, реагування на небезпеки для здоров`я та надзвичайні стани в сфері охорони здоров`я, а також забезпечення формування державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно з пунктом 8 Положення накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

Наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1306/36928, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік).

Нормативно-правовою базою прийняття цього наказу зазначено статтю 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статтю 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункт 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України та вказано мету - забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики.

Виходячи з положень Переліку, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, крім інших, працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», (далі Постанова № 1236), яка набрала чинності з 08.11.2021 року, на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій покладено обов`язки забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються.

Виходячи із системного аналізу зазначених нормативно-правових актів, апеляційний суд дійшов висновку, що тимчасове відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи проведено роботодавцем відповідно до вимог законодавства і в порядку, встановленому законом.

Зокрема, позивач працює на посаді педагога-організатора Самари - Оріхівського ліцею Самарівської сільської ради Ковельського району Волинської області, тобто, є працівником закладу освіти.

У зв`язку із запровадженням в Україні карантину та відмовою позивача ОСОБА_1 вакцинуватись, за відсутності медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, директор Самари - Оріхівського ліцею Самарівської сільської ради Ковельського району обґрунтовано виконала вимоги законодавства, а саме: пункту 3 Переліку, згідно з яким обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, підлягають працівники закладів освіти; пункту 41-6 Постанови 1236 щодо обов`язкового відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, та видала наказ про відсторонення позивача від роботи.

Такий наказ ґрунтується на приписах статті 46 КЗпП України, яка, крім визначених у цій статті випадків, передбачає можливість відсторонення працівника від роботи в інших випадках, передбачених законодавством.

Законодавство України - це система нормативно-правових актів, прийнятих Верховною Радою України, іншими органами, які наділені компетенцією видання нормативно-правових актів.

У свою чергу нормативно-правові акти поділяються на закони та підзаконні нормативно-правові акти Президента України, уряду, центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та інші.

Отже, до інших, передбачених законодавством випадків, зокрема належить відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим, а до законодавства, яким передбачено такі випадки, належить віднести Закон України «Про захист від інфекційних хвороб», Наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 р., Постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», Закон України Основи законодавства про охорону здоров"я".

Згідно з частиною 2-3 Закону України "Про захист від інфекційних хвороб" у разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.

Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

При вирішенні даного спору не підлягають до застосування приписи частин другої-третьої статті 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», оскільки ці норми стосуються випадків проведення профілактичних щеплень за епідеміологічними показниками на окремих територіях та об`єктах, які приймаються Головним санітарним лікарем України, головними санітарними лікарями визначених у цій статті органів, у той час як рішення про обов`язкову вакцинацію певних категорій працівників з метою запобігання поширенню на всій території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» прийнято не Держаним санітарним лікарем України (держаними санітарними лікарями інших органів), а компетентними органами виконавчої влади.

Посилання позивача на порушення норм статті 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», статей 42, 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», які передбачають можливість проведення профілактичних щеплень виключно після медичного огляду особи в разі відсутності у неї медичних протипоказань та за інформованої згодою повнолітніх осіб, не впливають на вирішення спору, оскільки, виходячи із змісту наведених норм, інформована згода відбирається медичним закладом (медичним працівником) у пацієнта, який виявив бажання пройти профілактичне щеплення. Відповідачем у даній справі є закладом освіти, до повноважень якого не віднесено отримання будь якої згоди на щеплення та проведення самого щеплення, а позивач, працюючи на посаді педагога-організатора в навчальному закладі, не виявила бажання пройти профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, як цього вимагало законодавство, а тому до медичної установи не зверталась. За таких обставин не виникли підстави проводити відповідачем медичний огляд позивача ОСОБА_1 та відбирати в неї інформовану згоду на щеплення.

Роз`яснення наслідків відмови від щеплення стосуються не тільки можливих ускладнень, а й певних юридичних наслідків. Роботодавцем було роз`яснено позивачу, що у разі відмови від щеплення вона буде відсторонена від роботи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення конституційного права на працю, недопустимість обмеження такого права, не інакше, як в умовах воєнного або надзвичайного стану, дискримінаційний характер наказу, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі твердження ґрунтуються на вибірковому тлумаченні норм законодавства.

Зокрема, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю.

Отже, не праця, а саме, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнається державною найвищою соціальною цінністю, а тому у даному випадку у суду немає підстав визнати пріоритетність права особи на працю та домінування інтересів однієї особи над інтересами суспільства, оскільки саме в інтересах суспільства було прийнято нормативно-правові акти, які забезпечували захист проти гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, шляхом встановлення обов`язкового щеплення для певної категорії працівників, робота яких пов"язана з наданням освіти та виховання дітей, отже оскаржений наказ відповідачем видано в інтересах суспільства та відповідно до законодавства.

Щодо порушення норм Конвенції необхідно зазначити таке.

У рішенні від 08 квітня 2021 року у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» ЄСПЛ вкотре зазначив, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції. Разом з тим, щоб визначити, чи призвело таке втручання до порушення статті 8 Конвенції, суд повинен обґрунтувати доцільність виправдання таких дій відповідно до абзацу другого цієї статті, тобто встановити: чи є втручання виправданим відповідно до закону; чи має воно на меті законні цілі; чи було воно виправданим у демократичному суспільстві.

Виходячи з того, що внаслідок тимчасового відсторонення позивача від роботи відбулось у певній мірі втручання у право позивача на працю, апеляційний суд вважає, що таке втручання було доцільним і виправданим, оскільки рішення про відсторонення ґрунтується на національному законодавстві, яке чітко визначає підстави для обов`язкового профілактичного щеплення, Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, наслідки ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення, а тому є виправданим відповідно до закону, має на меті законні цілі, оскільки проводиться з метою охорони здоров`я населення країни та необхідності контролювати поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, є виправданим у демократичному суспільстві з огляду на домінування інтересів забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян у державі.

Стаття 1 Протоколу № 12 Конвенції передбачає заборону дискримінації. Відповідно до такого протоколу здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою . Дискримінація полягає в застосуванні різного поводження щодо осіб, які перебувають в однаковому становищі, без об`єктивного й розумного обґрунтування, водночас різниця в поводженні не має легітимної мети або різниця в поводженні не є пропорційною поставленій меті (єдиною підставою різниці є особистісна характеристика) під час користування будь-якими правами, передбаченими національним законом.

Тимчасове обмеження права позивача ОСОБА_1 на працю, яка відмовилася від вакцинації за власним бажанням, а тому була відсторонена від роботи, не є проявом дискримінації, оскільки такі дії вчинені в інтересах суспільства, які превалюють над інтересом однієї особи, ґрунтуються на законі та переслідують законні цілі, про що суд уже зазначав .

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення норм законодавства та не спростовують висновків суду, викладених в оскарженому рішенні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та вимоги вказаного процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в даній справі - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 389, 383-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 28 січня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді