Справа № 302/1138/22
Номер рядка звіту 67
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2022 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.

при секретарі: ЦарьО.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засідання в залі суду смт Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Міжгірської селищної ради Закарпатської області(адреса місце знаходження: вул.Шевченка, буд.77 смт.Міжгір`я Хустського району Закарпатськоїобласті)про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2022 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: орган опіки та піклування Міжгірської селищної ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 1372 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він є рідним братом малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Понад двох років як менший брат проживає спільно із ним за адресою: АДРЕСА_2 , в будинку в якому проживає разом з дружиною ОСОБА_4 та двома дітьми: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відповідачка ОСОБА_2 , починаючи з вересня 2020 року вихованням свого неповнолітнього синане займається, не утримує його та фактично проживає і працює в Польщі. За цих підстав малолітній ОСОБА_7 , 2012року народження перебуває на повному йогоутриманні, мати грошей на потреби сина не надає. ОСОБА_8 вважається одинокою матір`ю, виховувала сина одна. Батько дитини у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , 2012року народження вказаний відповідно до вимог ч.1ст.135СК України, а саме: зі слів матері. Відповідачка ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати сина не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Оскільки відповідачка ОСОБА_8 не піклується та не утримує свого сина ОСОБА_3 , 2012 року народження, не цікавиться його вихованням, тому позивач ОСОБА_9 вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: 1) позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) призначити його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікуном його малолітнього брата - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 3) стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народженняна його користь аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,у твердій грошовій сумі 1372 грн, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

На підтвердження обставин, наведених у позовній заяві, позивачем ОСОБА_1 надано суду копії таких документів: свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_3 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_4 ; довідку про склад сім`ї ОСОБА_1 та проживання від 19.09.2022 № 1783; рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.12.2013 року справа № 302/1462/13-ц, яке набрало законної сили 10.01.2014 року та роздруковане з ЄДРСР; Витяг з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1ст.135СКУкраїни, № 6 від 20.09.2022 року щодо народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , серія НОМЕР_5 від 16.05.2019; Акт-обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 , 1999 року народження, складений 19.09.2022 року комісією Міжгірської селищної ради; педагогічну характеристику на учня 4-Б класу ОСОБА_3 від 21.09.2022; характеристику на ОСОБА_11 , 1999 року народження від 21.09.2022; Витяг з інформаційно аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України виданий на ім`я ОСОБА_1 , 1999 року народження; Висновок про стан здоров`я ОСОБА_1 , 1999 року народження; копію заяви ОСОБА_1 на ім`я голови органу опіки та піклування Міжгірської с/ради; заяву ОСОБА_2 від 26.009.2022 року; копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21.10.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін (а.с.28).

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про день та час його проведення був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте позивачем ОСОБА_1 подано до суду письмову заяву від 27.10.2022 року, в якій він просить розглядати справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві. До заяви додано Висновок органу опіки та піклування Міжгірської селищної ради № 02-11/1016від 26.10.2022 року (а.с.31-33).

Відповідачка ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилася, про день та час проведення повідомлялася судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду відповідачкою ОСОБА_8 подано 31.10.2022 року досуду заяву про розгляд справи за її відсутністю та у заяві вказує, що заявлений до неї позов ОСОБА_1 визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову з підстав, викладених позивачем у позовній заяві. До поданої суду заяви додано нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 від 26.09.2022 року про розгляд справи щодо позбавлення її батьківських прав за її відсутністю та в якій зазначає про визнання позову у повному обсязі та долучено копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.34-38)

Представник третьої особи органу опіки та піклування Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської областів підготовче судове засідання не з`явився, про день та час проведення повідомлялися судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресуподано заяву, в якій представник третьої особи просить розглядати справу без участі їх уповноваженого представника, позовні вимоги ОСОБА_9 підтримують повністю та не заперечують проти їх задоволення згідно наданого ними висновку, самостійних вимог щодо предмета спору не заявляють (а.с.39).

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 визнала повністю.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в смт.Міжгір`я Міжгірський район Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 22.01.2014 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с.7) та відповідно до якого батьком дитини записаний « ОСОБА_12 » та матір`ю дитини записана - « ОСОБА_2 », відповідачка по справі.

Згідно рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.12.2013 року, справа №302/1462/13-ц, позов ОСОБА_13 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини, задоволено. Зобов`язано відділ реєстрації актів цивільного стану Міжгірського РУЮ в Закарпатській області виключити відомості про ОСОБА_13 як батька дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з актового запису №44 від 01.03.2012 року про народження дитини. Рішення суду набрало законної сили 10.01.2014 року. (а.с.10, 40).

З Витягу ДРАЦСу громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька (№ витягу6 від 20.09.2022), вбачається, що в актовому записі про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135СК України, тобто за вказівкою матері (а.с.11).

Як вбачається зі свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі «матір» записана ОСОБА_2 , відповідачка по справі, та копія даного свідоцтва міститься в матеріалах справи (а.с.8),

Отже, позивач по справі ОСОБА_1 є рідним братом малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно довідки про склад сім`ї та проживання, виданої Міжгірською селищною радою Хустського району Закарпатської області за № 1783 від 19.09.2022року, ОСОБА_1 (позивач) фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом із сім`єю, до складу якої входять: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - дружина; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - брат, копія якої є в матеріалах справи (а.с.9).

З актуобстеження матеріально-побутових умов громадянина ОСОБА_1 , 1999 р.н., який складений комісією в складі депутата Міжгірської селищної ради Пішта М.Ф. 19 вересня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - дружина; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - брат. Мати ОСОБА_9 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тривалий час проживає за кордоном. ОСОБА_3 більше двох років проживає разом із своїм старшим братом ОСОБА_1 , 1999 року народженняза адресою: АДРЕСА_2 . Діти забезпечені всім необхідним для проживання. Матеріально-побутові умови проживання даної сім`ї задовільні. В будинку наявні всі комунікації, меблі та побутова техніка, та копія акту міститься в матеріалах справи (а.с.13).

Згідно характеристики на ОСОБА_1 , 1999 року народження, яка надана директором Міжгірського професійного ліцею, ОСОБА_1 характеризується позитивно, у вживанні алкогольних напоїв та наркотичних засобів не замічений, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався (а.с.15).

Відповідно до висновку про стан здоров`я ОСОБА_1 , наданого КНП «ЛПУ Міжгірської РЛ» 22.09.2022 № 487, позивач не має захворювань, які б перешкоджали призначенню його опікуном, на алкогольну та наркотичну залежність останній не страждає, та є здоровим (а.с.17).

Згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України (серії ВР-000311531), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 обліками МВС України станом на 16.09.2022 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості немає, в розшуку не перебуває (а.с.16).

Згідно заяви ОСОБА_2 , яка завірена 26.09.2022 рокуприватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю.М. та зареєстрована в реєстрі за № 845, ГабоканР.З., відповідачкапо справі, повідомляє, що вона з 2015 року перебуває на сезонних роботах за кордоном, в Україну приїжджає рідко. Її малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 народженняна період її відсутності перебуває під наглядом її старшого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який несе всі фінансові витрати по утриманню її дитини особисто, займається його вихованням та доглядом. Останні два роки її син не сприймає її як маму, не бажає проводити з нею час, та проживає разом з братом ОСОБА_1 (позивачем) за адресою: АДРЕСА_3 . Цією заявою позивачка стверджує, що заперечень проти позбавлення її батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , оскільки вона не має наміру залишатися в Україні і не має наміру забирати дитину з собою за кордон та просить суд розглянути справу щодо позбавлення її батьківських прав за її відсутності. Заява на прохання ОСОБА_2 виготовлена нотаріусом за допомогою технічних засобів, та підписана нею особисто (а.с.35).

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 26.10.2022 № 02-11/1016 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 , та призначення опікуна малолітній дитині», орган опіки та піклування вважає за доцільне, при вирішенні питання судом, позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 відношенню до її малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 таку, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та призначити опікуном малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 його брата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 враховуючи те, що ОСОБА_1 є рідним братом малолітнього ОСОБА_17 , і це надає йому перевагу при встановленні опіки над ним за принципом родинності та повністю відповідає інтересам дитини (а.с.32-33).

Даний висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим, враховуючи те, що факт ухилення відповідачки ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 народженняпідтверджується зібраними у справі доказами та відповідачкою ОСОБА_2 не оспорюється.

Відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 СК України матір може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Отже, позбавлення відповідачки батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме систематичне нехтування матір`ю Габокан РЗ своїми батьківськими обов`язками щодо участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_14 , що відповідачкою визнано у поданій до суду письмовій заяві, що також повністю узгоджується з зібраними у справі письмовими доказами, а тому суд вважає, що до відповідачки слід застосувати такий крайній захід як позбавлення батьківських прав, що, на думку суду, є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст.150 СК України, тому суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, що в свою чергу слугуватиме захисту прав дитини у вирішенні всіх її життєвих питань, прав, гарантованих державою соціальний захист як дитини, позбавленої батьківського піклування.

Згідно з правилами частин третьої та четвертої статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою (піклування над неповнолітньою особою), якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з ч.ч.2,3,4 ст.63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника; при призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.

За правилом статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 60 ЦК України, якщо судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» (зі змінами та доповненнями), діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

Визначення механізму провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, зокрема, набуття дитиною статусу дитини-сироти, або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, регулюється Правилами опіки та піклування, затвердженими Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Згідно з положеннями пункту 2.2 Правил опіки та піклування, опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей зокрема у випадках, коли батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи або підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 3.1 Правил, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник.

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним.

Опікун призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування.

Положення статті 243 СК України, які відповідають положенням статті 58 ЦК України, згідно з якими опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування, враховуються судом у їх взаємозв`язку, зокрема, із положеннями пункту 2.2 Правил опіки та піклування, які передбачають підстави встановлення опіки при житті батьків неповнолітніх дітей у випадку, коли батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, залишили дитину.

Стаття третя Конвенції про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами частини четвертої статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає разом зі своїм малолітнім сином понад два роки та без поважних причин не бере участі в його вихованні та утриманні, залишила дитину на виховання старшого повнолітнього сина ОСОБА_9 та з яким весь час проживає малолітній ОСОБА_7 ,2012 року народження. Позивач ОСОБА_9 є рідним братом малолітнього ОСОБА_14 , 2012 року народження, займається вихованням меншого брата, утримує його, має намір далі утримувати та виховувати його, він є дієздатною особою, не визнаний неблагонадійним, любитьбрата, створює йому відповідні умови для його розвитку, навчання. Відмова позивачу ОСОБА_1 у призначенні опікуном над малолітнім братом призведе до втрати ним безпечного, спокійного та стійкого середовища.

Отже, з урахуванням позитивного висновку органу опіки та піклування Міжгірської селищної ради, щодо доцільності позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_14 , 2012 року народження, а також приймаючи до уваги надані позивачем по справі чисельні характеризуючі матеріали, медичні документи на підтвердження свого стану здоров`я, документальні підтвердження його матеріального та сімейного становища, відсутність незнятої та не погашеної судимості, а тому суд вважає, що позивачвідповідає вимогам щодо кандидатів в опікуни та може бути опікуном свого малолітнього брата ОСОБА_14 , 2012 року народження, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення опіки позивача відносно малолітнього брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Указані обставини встановлені судом за наслідками повного та всебічного дослідження обставин справи, які перевірені доказами, та оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та їх взаємного зв`язку.

Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо.

Відповідно до ст.ст.25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою ВР від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов`язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Наразі суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 безвідповідально ставиться до питання виховання свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками.

Згідно з наданими сторонами по справі доказами, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_8 дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині (свідомо) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_14 , 2012 року народження, що повністю відповідає інтересам дитини.

Суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, заявлені до неї ОСОБА_1 позовні вимоги визнала повністю, що відповідно до положень ст.82ЦПК України, не підлягають доказуванню, а тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст.150 СК України, відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно положень ч.2ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч.3ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з вимогами ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч.2 ст.182 СК України.

Відповідно до ч.1ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно ч.1ст.179СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Враховуючи вищевикладене, ретельно досліджені судом матеріали справи, оцінивши письмові позиції учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача слід задовольнити повністю, та стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_13 розмірі твердої грошової суми 1372 гривень щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.10.2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідачка ОСОБА_2 є працездатною особою, доказів щодо знаходження на її утриманні інших членів сім`ї, відповідачкою суду не надано, остання працює за кордоном, визнала позов також і в частині стягнення з неї аліментів. Розмір аліментів є співмірним з 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлений станом на жовтень 2022 року, та такий розмір стягнутих аліментів буде достатнім для утримання малолітньої дитини і відповідачка взмозі його виплачувати, оскільки розмір є незначним, він може забезпечити лише незначну частину першочергових потреб дитини.

Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на користь держави в такому порядку.

Позивачем ОСОБА_1 за позовом заявлено три позовні вимоги дві вимоги немайнового характеру (позбавлення батьківських прав та встановлення опіки) та одну вимогу майнового характеру (стягнення аліментів). Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір в сумі 992,40 грн. за подання позову до суду в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , від сплати судового збору за інші позовні вимоги позивач звільнений з підстав, передбачених ч.1 п.3, п.7 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідачка заявлені до неї позовні вимоги визнала у повному обсязі, що дає підстави суду застосувати положення ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" та стягнути з відповідачки з державного бюджету 50 % судового збору, що підлягав до оплати позивачем при зверненні ним до судуз цим позовом, тобто 496,20 грн. за позовні вимоги про встановлення опіки та 496,20 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів, всього 992,40 грн. (496,20 + 496,20). Іншу половину сум судового збору, яка становить разом грошову суму 992,40 грн. (496,20 + 496,20), слід віднести на рахунок держави.

Судом не вирішується питання щодо повернення чи стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат у виді судового збору, оскільки клопотань про це у встановленому законом порядку позивачем ОСОБА_1 не заявлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.8,124 Конституції України,ст.ст.25,27,29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, п.2ч.1 ст. ст. 164, 165, 166, 167, 171, 180, 182, 183, 191, 243, 244 Сімейного кодексу України, ст.ст.8,11 Закону України „Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, ст. ст. 13, 43, 81, 89, 141, 200,206, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: орган опіки та піклування Міжгірської селищної ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,громадянку України, відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити опіку над малолітньою дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України опікуном малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі твердої грошової суми - 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 жовтня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі - 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області: Ю. В. Сидоренко