ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/401/22Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/888/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Гірський Б. О., Міщій О. Я.,

за участі секретаря - Романська К.М.

та сторін представниці позивача Підволочиської селищної ради Тернопільської області Карпець У.Ю., відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №604/401/22 за апеляційною скаргою Підволочиської селищної ради Тернопільської області на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2022 року, ухвалене суддею Сташківим Н.Б., за позовом Підволочиської селищної ради в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, служби у справах дітей Підволочиської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року позивач Підволочиська селищна рада, в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третіх осіб які не заявляють самостійних вимог служби у справах дітей Підволочиської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаються на те, що відповідачі є батьками малолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Малолітні перебувають в КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини». Протягом трьох місяців батьки відвідували дітей протягом 14 разів. За результатами оцінки потреб сім`ї КЗ «Центр надання соціальних послуг Підволочиської селищної ради» з 01.01.2022 року по сьогоднішній день батьками не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, батьки не працюють, батько проживає у с. Турівка. За відомостями старостинського округу від 04.05.2022 року вживає спиртні напої, мати не має постійного місця проживання. Посилається на те, що батьки не завжди гідно поводяться по відношенні до дітей, зловживають своїми правами або ухиляються від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з чим, просять позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути аліменти з кожного з батьків по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог Підволочиської селищної ради в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третіх осіб які не заявляють самостійних вимог служби у справах дітей Підволочиської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовлено.

Попереджено відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про недопустимість вчинення дій чи поведінки всупереч інтересам малолітніх дітей необхідність зміни ставлення до виховання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням батьківських обов`язків, зміни ставлення до виховання дітей покладено на відповідний орган опіки та піклування.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник Підволочиської селищної ради подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08.08.2022 року у справі № 604/401/22 - скасувати. Вважає, що судом першої інстанції винесено необґрунтоване та незаконне рішення, що суперечить інтересам малолітніх дітей, яке повинно бути скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у судовому засіданні суду першої інстанції батько ОСОБА_5 визнав, що вживає спиртні напої, відомості про працевлаштування не надав. Мати - ОСОБА_6 визнала, що неодноразово залишає дітей, відомості про працевлаштування надала лише з 15.07.2022 року, коли почалась справа в суді.

Зазначає, що не доведено, чи у будинку в с. Монастириха Чортківського району Тернопільської області створено належні умови для проживання дітей, зокрема, чи є належна кількість ліжко-місць, наявні дитячі меблі відповідно до віку, одяг, дитячі іграшки, книжки.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представниця позивача ОСОБА_7 підтримала вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені у ній доводи.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечили апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України судове рішення оскаржується лише в частині позбавлення батьківських прав, в іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2022 року не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за час проживання у цивільному шлюбі, народилось двоє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 29 жовтня 2020 року та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20 квітня 2018 року, що видані Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Згідно відповіді завідувача педіатричним відділенням Підволочиської ЦРЛ від 27.05.2022 року вбачається, що 01.01.2022 року діти доставлені в приймальне відділення бригадою швидкої допомоги в супроводі батька. Зі слів лікаря швидкої, до них поступив виклик, який зробили сусіди через те, що діти ходили зранку роздягнуті по вулиці. Під час огляду діти були брудні, в нечистому, неохайному вигляді, неспокійні, весь час кричали, плакали. Вирішено було госпіталізувати в педіатричне відділення. Діти були госпіталізовані самі, так як батько знаходився у нетверезому стані. З його слів, між ними і дружиною виник конфлікт, після чого вона залишила дітей і пішла в невідомому напрямку, а він почав вживати алкоголь. Діти самостійно знаходились в відділенні з 01.01.2022 року по 02.01.2022 року під наглядом медпрацівників. Мати на дзвінки не відповідала. Бабуся не могла приїхати до дітей, тому що не було транспорту. 03.02.2022 року у відділення приїхала бабуся та матір, які побули близько трьох годин з дітьми і поїхали. До 05.01.2022 року діти знаходились в педіатричному відділенні з батьком.

Відповідно до рішення комісії з захисту прав дитини Підволочиської селищної ради №19-22 від 05 травня 2022 року та рішення № 128 від 06 травня 2022 року виконавчого комітету Підволочиської селищної ради вирішено надати висновок органу опіки, піклування Підволочиської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , вихованців КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» та відповідність його інтересам дитини.

Згідно резолютивної частини висновку органу опіки та піклування Підволочиської селищної ради № 05-502/12-11 від 12.05.2022 року вбачається, що у зв`язку із тим, що батьки свідомо нехтують обов`язками щодо утримання і виховання малолітніх, не проявляють турботи про їх здоров`я та фізичний розвиток, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітніх Підволочиська селищна рада, як орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Як убачається із рішень № 4 від 10 січня 2022 року та № 117 від 27 квітня 2022 року виконавчого комітету Підволочиської селищної ради малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 влаштовано в КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» терміном на 6 місяців, у зв`язку з складним становищем сім`ї.

Згідно актів про факт передачі дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 КНП «Тернопільському обласному центру реабілітації та розвитку дитини» від 07 квітня 2022 року та 28 квітня 2022 року, стан дітей на момент передачі по зовнішньому вигляду здорові, емоційний стан радісний, одяг брудний, діти взуті та мають спідню білизну.

Згідно відповіді КНП «Тернопільського обласного центру реабілітації та розвитку дитини» № 35 від 30.03.2022 року вбачається, що з часу перебування дітей у центрі, їх відвідували, зокрема: мати дітей - 13.01.2022 р; мати з батьком 15.01.2022р, 16.01.2022р, 18.01.2022р, 21.01.2022р, 03.02.2022р, 10.02.2022р, 20.02.2022р, 11.03.2022р, 27.03.2022р, мати з батьком та бабусею 24.01.2022р, 27.01.2022р, батько самостійно 03.03.2022р, батько з бабусею 15.02.2022р, 08.03.2022р, мати з бабусею 17.03.2022р. З моменту повторного поступлення, а саме з 28.04.2022 року батьки не відвідували дітей жодного разу. Кожне відвідування супроводжувалось передачею, що складались із фруктів, солодощів, печива, соку, а також неодноразово передавались памперси. Щоразу рідні цікавились самопочуттям дітей, їх поведінкою та розвитком, а також запитували чи є потреба в харчуванні та засобах гігієни.

Довідкою Підволочиської селищної ради від 11.02.2022 року та протоколом бесіди від 15.12.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 роз`яснено підстави позбавлення батьківських прав, виконання обов`язків, відповідальність за невиконання обов`язків щодо виховання дітей.

Згідно акту обстеження умов проживання від 15.12.2021 року вбачається, що житло у с. Турівка Тернопільського району Тернопільської області складається з трьох кімнат, коридору та кухні. Умови проживання задовільні, діти забезпечені всім необхідним. Дохід сім`ї складає складається з соціальних допомог. Діти потребують догляду у зв`язку із малолітнім віком. Батько доглядає за дітьми. Мати періодично, без пояснень, залишає дітей без нагляду на декілька днів. Крім батьків дітей у будинку проживає мати відповідача ОСОБА_2 .

Згідно акту візиту сімї, у с. Турівка Тернопільського району Тернопільської області від 03.05.2022 р, вбачається, що будинок потребує косметичного ремонту, проведення води. На момент візиту мати дитини відсутня, зі слів батька поїхали до матері. Батько висловлює бажання щодо виконання батьківських обов`язків, але за 4 місяці нічого не зробив для усунення усіх проблем, зокрема, з його слів готовий закодуватися, проте цього не зробив, на роботу офіційно не працевлаштувався, дружина веде і дальше сумнівний спосіб життя, залишаючи сім`ю та дітей.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання в будинку АДРЕСА_1 № 282 від 19 липня 2022 року вбачається, що в будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2 разом із матір`ю ОСОБА_8 , братом ОСОБА_9 , сестра ОСОБА_10 , котра з 2019 року проживає у с. Остап`є Підволочиського району. В будинку є електрика, опалюється твердим паливом, природного газу, води та санвузла не має. Комісія дійшла до висновку, що житлово-побутові умови проживання в даному будинку задовільні.

Згідно характеризуючи даних по місцю проживання відповідачів по справі, ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_2 , розлучений, діти від першого шлюбу проживають разом із матір`ю у с. Поплави Тернопільського району, на даний час менше зловживає алкоголем, на території Старостинського округу у власності чи у користуванні земельних ділянок не має, у підсобному господарстві у с. Турівка Тернопільського району нічого не утримує. На обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_1 . По місцю проживання характеризується посередньо. Скарг від сусідів та односельців не поступало.

Як убачається із довідки ПП» Вікнини» № 92 від 20.07.2022 року, ОСОБА_2 працює підсобним робітником плодово-ягідного відділу ПП «Вікнини» з 18.07.2022 року, Наказ № 91 від 15.07.2022року.

На диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, проте знаходиться на обліку у психіатричному кабінеті КНП «Гусятинська КЛ» з діагнозом легка розумова відсталість.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не здобуто належних та достатніх доказів доведеності прямої винної поведінки умислу ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Не заслуговують на увагу посилання представниці позивача - ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, що у судовому засіданні суду першої інстанції батько ОСОБА_5 визнав, що вживає спиртні напої, відомості про працевлаштування не надав. Мати - ОСОБА_6 визнала, що неодноразово залишає дітей, відомості про працевлаштування надала лише з 15.07.2022 року, оскільки надані доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Твердження апеляційної скарги, що не доведено, чи у будинку в с. Монастириха Чортківського району Тернопільської області створено належні умови для проживання дітей, зокрема, чи є належна кількість ліжко-місць, наявні дитячі меблі відповідно до віку, одяг, дитячі іграшки, книжки, колегія суддів не приймає до уваги. Такі твердження є надуманими та спростовуються актом обстеження умов проживання від 15.12.2021 року, де вказано, що умови проживання житла у с. Турівка Тернопільського району Тернопільської області є задовільні, а діти забезпечені всім необхідним.

В суді апеляційної інстанції відповідачі зазначили, що на даний час працевлаштовані, не зловживають алкоголем та хочуть виховувати своїх дітей. Під час перебування дітей в КНП «Тернопільській обласний центр реабілітації та розвитку дитини» постійно провідували їх, приносили фрукти, солодощі, іграшки.

Установивши, що відповідачі не втратили інтересу до участі у вихованні дітей, мають намір на відновлення відносин з дітьми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем необхідності застосування до відповідачів такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ні позивач, а ні орган опіки та піклування належно не аргументували.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня

2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин, як правильно встановив суд першої інстанції, у справі не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підволочиської селищної ради Тернопільської області залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2022 року.

Головуюча: Шевчук Г. М.

Судді: Гірський Б. О.

Міщій О. Я.