Дата документу 17.11.2022 Справа № 317/524/22
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/524/22Головуючий у 1-й інстанції Нікітін В.В.
Пр. № 22-ц/807/2075/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.11.2016 року станом на 11.02.2022 року у розмірі 65810,00 грн., яка складається з: 48692,74 грн. - заборгованості за кредитом; 17117,26 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 00,00 грн. заборгованості за штрафами, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Нікітіна В.В. (а.с. 24).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 27) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2022 року (а.с. 69-71) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () 38190,47 грн. та 1439,76 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 73-74) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, пов`язані з поданням даної апеляційної скарги в розмірі судового збору.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кримську О.М. та Подліянову Г.С. (а.с. 79).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 83), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 84).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом (конверт повернувся на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній» (а.с. 94) за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання: АДРЕСА_1 (а.с.26)- ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України, іншої адреси відповідач суду у цій справі не повідомляв; належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні).

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції у цій справі, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку, не оскаржує.

Банк оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмовлених позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині відмовлених позовних вимог Банку.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у цій справі у стягненні з відповідача 10502,27 грн. заборгованості за кредитом (розрахунок: заявлено Банком 48692,74 грн. 38190,47 грн. задоволено за рішенням суду), 17117,26 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та судового збору пропорційно до цієї суми позовних вимог, керувався ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності цих позовних вимог Банку у цій частині, відсутності підстав для задоволення останніх у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк у цій справі наполягав на тому, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 09.11.2016 року, укладеного в формі анкети-заяви (а.с. 8 зворот), відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості відсотки. Однак, в анкеті-заяві від 09 листопада 2016 року (а.с. 8 зворот), підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення умов щодо процентної ставки за кредитом. Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві та в розрахунку позовних вимог про узгодження між сторонами договору розміру процентної ставки, документально не підтверджені.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 9-14) в «А-Банку», як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 09 листопада 2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві (а.с.8 зворот) домовленості сторін про сплату відсотків тощо, наданий банком Витяг з Умов (а.с. 14) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Банку (а.с. 9-13), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника (а.с.8 зворот), яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію Банку, як позивача у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною.

Судова практика в інших справах за участю інших учасників справі та інших фактичних обставин справ, на яку посилався Банк в обґрунтування своєї апеляційної скарги у цій справі, не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи судом.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування Банку, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Погосян М.А. у суді першої інстанції у цій справі позов Банку в частині його відмови не визнав, вважав за можливе стягнути з нього на користь Банку лише суму фактично отриманих та неповернутих ним кредитних коштів Банку без відсотків (клопотання а.с. 40-41), у визначенні якої полагався на розсуд суду першої інстанції, при цьому зазначаючи, що вона є меншою за розмір тіла кредиту, розрахованого Банком в його позові у цій справі, оскільки, на його думку, Банк міг безпідставно зарахувати частину його платежів на погашення відсотків.

Банк та його представники не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача в частині його відмови у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку, є надані Банком апеляційному суду в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України на виконання ухвали апеляційного суду (а.с. 84) довідки про строк дії карток відповідача (до 08/20 та 12/24, а.с. 87-88).

Проте, ці довідки самі по собі не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

Оскільки, Банком не було надано у матеріали цієї справи суду першої інстанції чи апеляційному суду довідки із підписом відповідача ОСОБА_1 про ознайомлення останнього з конкретними Умовами та правилами надання послуг Банком, Тарифами.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

Суд першої інстанції правильно у цій справі врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 року (провадження 14-131цс19), який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, та за змістом якого стягненню на користь Банку з відповідача при вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи підлягає лише фактична отримана та не повернута відповідачем Банку сума кредитних коштів, розрахунок якої наведений судом першої інстанції у цій справі в оскаржуваному рішенні в частині, яка не є предметом апеляційного оскарження у цій справі.

Описки не можуть бути підставою для скасування правильного по суті в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги Банку, а можуть бути у подальшому виправлені судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Також, суд першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішив питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору (відмовив у стягненні з відповідача частини розміру останнього пропорційно до суми відмовлених позовних вимог Банку у цій справі).

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2022 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 17.11.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Подліянова Г.С.