ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 грудня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/761/22

Головуючий у першій інстанції Лобода Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1072/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Головне управління Національної поліції в Чернігівській області

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Мироненко С.В. звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позову посилався на те, що постановою Бахмацького районного суду від 16.04.2021 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Проте, як зазначає, постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.06.2021 вказана постанова Бахмацького районного суду була змінена та провадження в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Посилається, що позивач внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності тривалий час перебував у нервовому напруженні, переніс стрес, у нього погіршився стан здоров`я, що спричинило йому моральну шкоду, яку позивач визначає з урахуванням мінімального розміру заробітної плати за 2022 рік, у розмірі 20548,38 грн.

У позові представник ОСОБА_1 адвокат Мироненко С.В. просить стягнути за рахунок держави Україна з рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в безспірному порядку 20548,38 грн та судові витрати на правничу допомогу в сумі 4500,00 грн.

Рішенням Бахмацького районного суду від 31.08.2022 позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 19000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та 3700,00 грн у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Судом враховано межі позовних вимог та мінімальні розміри відшкодування, які встановлені законом, взято до уваги ступінь тяжкості діяння, яким було заподіяно шкоду та наслідки спричинені цими діянням, глибину, тривалість страждань та суд виходив із принципу справедливості та розумності при визначенні розміру морального відшкодування, визначивши розмір, який є достатнім у спірних правовідносинах.

Судом були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц, від 10.11.2021 у справі №346/5428/17, та Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, від 25.03.2020 у справі №641/8857/17.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, начальник Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області Літош А.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бахмацького районного суду від 31.08.2022 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається на те, що судом не враховано, що постановою Бахмацького районного суду від 16.04.2021 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за двома епізодами від 05.02.2021 та 12.02.2021, які було об`єднано в одне провадження, передбачені ч.1 ст. 130 КУпАП та відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Проте, як вказує заявник, постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.06.2021 постанова суду першої інстанції змінена та провадження в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог п.2.9. (а) ПДР України закрито, а в іншій частині постанову залишено без змін, ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Наголошує, що матеріали справи не містять рішення суду про визнання дій відповідачів протиправними або неправомірними, внаслідок чого порушено право позивача, враховуючи, що постановою суду провадження закрито лише в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог п.2.9 (а) ПДР України що не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування цих доводів апеляційної скарги, заявник посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.08.2018 у справі № 686/16161/16-ц.

Також заявник стверджує, що судом не проаналізовано, чи дійсно позивачеві заподіяно страждання (фізичні, душевні або психічні) та не зазначено, у чому конкретно вони полягали; не досліджено характеру немайнових втрат; позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та погіршенням стану здоров`я та стресу, на які посилається позивач, так як позивачем не надано жодних доказів того, що ці фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідача.

В апеляційній скарзі заявник посилається на положення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо зменшення розміру моральної шкоди та вважає, що порушення норм матеріального права з боку суду першої інстанції можуть призвести до економічно-необгрунтованих збитків та розбалансованості державного бюджету України.

Крім того, за доводами скарги, судом першої інстанції не досліджено питання повторного розгляду справи про той самий предмет, з тих самих підстав, оскільки справа про стягнення коштів на користь ОСОБА_2 за рахунок Держави України з рахунку Державної казначейської служби України, вже розглядалась Чернігівським апеляційним судом, за результатом розгляду винесено постанову від 31.01.2022 (справа №728/1868/21) про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.04.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.6-8).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.06.2021 постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.04.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП змінено. Провадження в частині притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог пункту 2.9 (а) ПДР закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В іншій частині постанову щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.9-11).

Звертаючись до суду з позовом представник ОСОБА_1 адвокат Мироненко С.В., посилаючись на положення ст. 22, 1167, 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», вказував, що внаслідок притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності йому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він тривалий час перебував у нервовому напруженні, переніс стрес, в нього погіршився стан здоров`я.

Задовольняючи частково позовні вимоги, судом першої інстанції враховано межі позовних вимог та мінімальні розміри відшкодування, які встановлені законом, взято до уваги ступінь тяжкості діяння, яким було заподіяно шкоду та наслідки спричинені цими діянням, глибину, тривалість страждань та суд виходив із принципу справедливості та розумності при визначенні розміру морального відшкодування, визначивши розмір, який є достатнім у спірних правовідносинах.

Судом були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц, від 10.11.2021 у справі №346/5428/17, та Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, від 25.03.2020 у справі №641/8857/17.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які повинен довести позивач.

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом, виникає у випадках, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, який на нього був накладений (Постанова Верховного Суду у справі № 640/16169/17 від 05.02.2020).

Врахувавши обставини, встановлені Бахмацьким районним судом Чернігівської області та Чернігівським апеляційним судом у справі 728/416/21, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження.

Також суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, дійшов правильного висновку щодо визначення розміру моральної шкоди, який є достатнім для позивача.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), від 26.01.2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 18.05.2022 року у справі № 158/272/21 (провадження № 61-12280св21), від 31.08.2022 року у справі № 289/865/21 (провадження № 61-18784св21).

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди та недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та погіршення стану здоров`я позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачами.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено питання повторного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про той самий предмет та з тих самих підстав, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області у справі №728/1868/21 (2/728/53/21) позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, задоволено та стягнуто з державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 18967,74 грн (а.с.55-58).

Проте, постановою Чернігівського апеляційного суду від 31.01.2022 рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02.11.2021 скасовано і в задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що у справі, яка переглядалась, єдиним відповідачем є Державна казначейська служба України, яка здійснює лише списання коштів з державного бюджету, а з огляду на підстави позову належним відповідачем має бути відповідний орган Національної поліції, який відповідно до своєї компетенції і юридичного статусу може бути відповідачем у справі (а.с.59-62).

Апеляційним судом у постанові зазначено, що вказані обставини (звернення до суду з позовом до неналежного відповідача) не перешкоджають позивачу звернутись до суду з позовом до належних відповідачів відповідно до вимог процесуального закону. Тобто рішення суду першої інстанції по суті не переглядалось, оскільки було скасовано апеляційним судом з процесуальних підстав, що і стало підставою для повторного звернення ОСОБА_1 з позовом до належних відповідачів.

Твердження заявника, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.06.2021 провадження в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог п. 2.9. (а) ПДР України закрито, а в іншій частині, тобто по іншому епізоду за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, - залишено без змін, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки позивачу завдано моральної шкоди в результаті закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за одним епізодом.

Посилання заявника на те, що розмір морального відшкодування може бути зменшений судом і стягнення може призвести до економічно-необґрунтованих збитків та розбалансованості державного бюджету, є необґрунтованими та до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки відповідно до вимог матеріального закону, що регулює спірні правовідносини шкода відшкодовується незалежно від вини, і стягуючи з відповідача на користь позивача 19000 грн у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції урахував усі обставини, які мають істотне значення для справи і такий розмір заявником не спростований. Підстави для зменшення розміру стягнутого морального відшкодування відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 20.12.2022.

Головуючий Судді: