Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2022 Справа №607/22802/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Департаменту патрульної поліції Кондрат Л.Р.

представника відповідача Державної казначейської служби України Качор В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 , у якому просить стягнути за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 1 000 000,00 гривень у якості відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 07 травня 2020 року, поблизу магазину «АТБ», що по вул. 15 квітня в м. Тернополі, йогобуло затримано працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції та складено протокол про адміністративне затримання, протокол про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 44-3 КУпАП та за ст. 185 КУпАП. Причини затримання позивачу повідомлено не було, а також останньому не було роз`яснено прав передбачених ст..268 КУпАП. Також, працівники поліції не запропонували позивачу надати пояснення по суті затримання та складених протоколів, безпідставно і без попереджень застосували відносно нього силу та тиск. Крім того, працівники поліції не представилися, не пояснили підстав для застосування такого превентивного заходу, а також суть та мету його проведення. Складені відносно ОСОБА_2 протоколи про адміністративне правопорушення та протокол про адміністративне затримання позивачу не зачитували, не надали можливості проставити в ньому особистий підпис, примірника протоколів не вручили. 14.05.2020 року матеріали справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44-3, ст. 185 КУпАП були направлені до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2020 року, у справі №607/7867/20, матеріали справи направлено уповноваженому органу патрульної поліції для належного оформлення. 31.08.2020 року постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у справі №607/7867/20 провадження у справі закрито, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 44-3, ст. 185 КУпАП. Також, суд першої інстанції вказав, що у зв`язку із порушенням процедури складання протоколів про адміністративне правопорушення серії ГП №139092 від 07.05.2020 року та серії ГП №139093 від 07.05.2020 року, які є джерелом доказів у адміністративній справі, є недопустимими. Внаслідок незаконних дій, працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції щодо складання вказаних протоколів, позивачу було завдано моральну шкоду.Перенесені позивачем моральні страждання, внесли негативні зміни у його життя, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також інші негативні наслідки морального характеру. Також, моральна шкода спричинена позивачу незаконним адміністративним затриманням, яке тривало у відділі поліції на протязі п`яти годин. Судовим рішенням було визнано незаконним складання спірних протоколів, провадження в адміністративній справі закрито. Позивач вважає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконність дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу даного адміністративного правопорушення, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відтак відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу та чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Таким чином, внаслідок незаконного ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, (неправомірне затримання, складання стосовно ОСОБА_2 протоколів про адміністративне правопорушення, збирання доказів, які не можуть вважатись належними та допустимими, безпідставне обвинувачення позивача у вчиненні діянь, яких він не вчиняв) позивач вважає, що відповідно до діючих нормативно-правових актів, підтверджених усталеною судовою практикою, він має право на відшкодування моральної шкоди. Завдану позивачу моральну шкоду останній оцінює у розмірі 1 000 000 гривень.

Представник Департаменту патрульної поліції надав суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав, зазначивши, що протокол у справі про адміністративне правопорушення це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП, який не є рішенням у справі про адміністративне правопорушення та не є документом, що встановлює вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення не є стадією розгляду справи про адміністративне правопорушення, а є процедурою фіксування певних обставин, що можуть вказувати на вчинення особою діяння з ознаками адміністративного правопорушення. Патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, чи орган досудового розслідування. Позивач наголошує на неправомірності дій поліцейських, хоча рішення суду, яким би дії поліцейських були визнані протиправними, та яке б набрало законної сили, відсутнє. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зазначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Таким чином, вважає, що оскільки патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно- розшукову діяльність та органом досудового розслідування, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню у даній справі. Відповідно до вимог діючого законодавства шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Вказаною статтею визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Вважає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є свідченням незаконності дій працівника патрульної, та підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того, згідно норм діючого законодавства, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди, його вину (адже незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт до позивача не застосовувалося), та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах. Твердження позивача про 5-годинну тривалість адміністративного затримання не відповідають дійсності, оскільки позивач був затриманий з 23 год. 20 хв. 07.05.2020 року до 02 год. 10 хв. 08.05.2020 року. Позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить 1 000 000, 00 грн. Зазначає, що позовні вимоги суперечать самому механізму відшкодування шкоди та нормам законодавства. У зв`язку із наведеним, просить відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю.

Позивач ОСОБА_2 подав суду відповідь на відзив у якому зазначив, що моральна шкода, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя була спричинена позивачу наступними незаконними діями працівників Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції: не роз`яснено Позивачу його права та обов`язки, не повідомлено підстав затримання та суті інкримінованих правопорушень, за відсутності доказів вини Позивача складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 44-3, 185 КУпАП, неправомірність котрих, з огляду на відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили; безпідставне та незаконне затримання протягом п`яти годин у відділенні поліції, згодом Позивачу прийшлося пішки у нічний час повертатися додому; необґрунтовано застосували до Позивача силу, яка не відповідала його особі та обстановці; працівники поліції поводи себе відносно Позивача зверхньо та вчиняли психологічний тиск, дії працівників поліції були повністю спрямованні на обмеження волевиявлення особи; складення адміністративних матеріалів відбувалося за участі командира роти, що виходило за межі його повноваження; намагання Позивача надати пояснення були перервані поліцейськими та залишенні поза увагою; залишили без розгляду поданні Позивачем клопотання, не надали можливості написати пояснення чим зухвало знехтували правом Позивача на захист, яке між тим є основоположним правом людини та підкреслили свою некомпетентність та некоректність свого відношення до Позивача, як до особистості; працівники поліції безцеремонно допустили приниження честі та гідності, оскільки усі події відбувалися на очах у дружини Позивача та невизначеного кола перехожих; абсурдність намагань працівників поліції притягнути Позивача до адміністративної відповідальності підкреслюється тим, що окрім нього у приміщенні перебуло ще близько 10 осіб, проте звинувачення у порушені карантинних обмежень було пред`явлене виключно Позивачу. Вважає, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності позивача було наслідком неправомірних дій працівників поліції та порушення процедури складення адміністративних матеріалів з численним порушенням фундаментальних прав, посилює глибину страждань, які довелося пережити Позивачу та істотно збільшує розмір спричиненої йому моральної шкоди. Встановлення лише самого факту невинуватості особи не може компенсувати усіх пережитих страждань, які позивачу довелося зазнати у зв`язку із неправомірними діями працівників Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП стосовно нього. Твердження про те, що сатисфакція у такій формі є достатньою компенсацією, абсурдне та являє не релевантну практику, оскільки не враховує безпосередньо фактичних обставин справи, зокрема нівелює різницю між ситуаціями, у яких особі загрожує малозначне покарання та конкретним випадком, де особі загрожувало накладення штрафу у розмірі 17 000 грн., особа була піддана незаконному затриманню та неправомірному застосуванню сили. Підставою для відшкодування шкоди у даній справі вважає встановлення постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2020 року порушення законного порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, внаслідок чого ОСОБА_2 були завдані душевні страждання. Зазначив, що позивачу не було надано можливості викласти свої пояснення та зауваження стосовно затримання та складених протоколів. Вважає, що працівники патрульної поліції не вмотивували необхідність затримання та неможливість вирішення справи про адміністративне правопорушення на місці. Тобто, затримання позивача відбувалося із грубим порушенням встановленої законом процедури, і відтак було допущено порушення права особи на свободу та особисту недоторканість, принижено честь та гідність особи. Також зазначив, що дана справа становить значний суспільний інтерес, оскільки позивачу інкримінувалося порушення карантинних обмежень, інформація стосовно яких активно висвітлювалася у ЗМІ. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник Державної казначейської служби України відзиву на позов не подавав.

Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позов не подавав.

11 березня 2022 року у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивачаОСОБА_2 адвокат Майка М.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав наведених ними у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник Департаменту патрульної поліції Кондрат Л.Р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та проти їх задоволення заперечила, з мотивів наведених у відзиві на позов, зазначивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесені ним моральні страждання. Крім цього, зазначила, що із боку відповідача не було вчинено стосовно позивача будь які протиправні дії та судом їх вчинення не встановлено. Також зазначила, що Департамент патрульної поліції не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, а закриття провадження у справі є достатньою констатацією відновлення прав позивача. У позові просить відмовити.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, у його задоволенні просить відмовити, оскільки вважає, що дії працівників поліції у даній події були правомірними.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається із постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.08.2020 року, у справі №607/7867/20, яка набрала законної сили, судом встановлено, що «…згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №139092 від 07.05.2020 року, 07.05.2020 року, ОСОБА_2 близько 22 год. 45 хв. в м.Тернополі по вул..15 квітня, 16 в громадському місці, поблизу магазину «АТБ» та безпосередньо в магазині «АТБ» перебував без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски у тому числі виготовленої самостійно, чим порушив п.п.1 п.2 постанови КМ України від 11.03.2020 року №211, відповідальність за яке передбачена ст..44-3 КУпАП. Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №139093 від 07.05.2020 року, 07.05.2020 року близько 22 год.45 хв. у м.Тернополі по вул..15 квітня,16, ОСОБА_2 перебуваючи в громадському місці при вході біля цілодобового магазину «АТБ» вчинив злісну непокору законному розпорядженню поліцейського, що виразилось у відмові пред`явити документи, що посвідчують особу відповідно до постанови КМ України №211 від 11.03.2020 року та одягнути захисну маску відмовився, на неодноразові зауваження про припинення адміністративного правопорушення не реагував, на вимогу пройти в службовий автомобіль відмовився та опирався, відповідальність за що передбачена ст..185 КУпАП…». Зазначені обставини підтверджені даними відображеними у протоколах про адміністративне правопорушення складених 07 травня 2020 року інспектором взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області Тихомирським В.В. та інспектором роти №2 батальйону УПП в Тернопільській Пришляк Т.В. стосовно ОСОБА_2 серії ГП №139093, ГП №139092.

Зазначеною постановою від 20 серпня 2020 року провадження в адміністративній справі судом відносно ОСОБА_2 за ст. 44-3, ст. 185 КУпАП закрито, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень. Як зазначив суд у даній постанові «…матеріалами справи не підтверджується надання ОСОБА_2 можливості подавати пояснення та зауваження щодо змісту протоколів по справі про адміністративне правопорушення у повному обсязі, в якому він бажав такі надати, а також роз`яснення його прав, передбачених ст..55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП на час складання протоколів. Відтак, у зв`язку із порушенням процедури складання протоколів про адміністративне правопорушення серії ГП №139092 від 07.05.2020 року та серії ГП №139093 від 07.05.2020 року, які є джерелом доказів в адміністративній справі, суд вважає такі докази недопустимими… ».

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, як вбачається із копії протоколу про адміністративне затримання №135310 від 07.05.2020 року, 07.05.2020 року о 23 год. 20 хв. ОСОБА_2 був доставлений в службове приміщення Тернопільського відділу поліції у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, ст..185 КУпАП для встановлення особи, складання протоколу про адміністративне правопорушення. Був звільнений 08.05.2020 року о 02 год. 10 хв. у зв`язку із закінченням складання адміністративного протоколу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 суду пояснили, що 07.05.2022 року поступило повідомлення про те, що невідомий громадянин в громадському місці перебував без засобів індивідуального захисту в період дії карантинних обмежень. Приїхавши на виклик, в діях ОСОБА_2 вбачались ознаки адміністративних правопорушень, а тому, з метою встановлення особи та складання протоколу, до особи в діях якої були ознаки адміністративних правопорушень, було застосовано адміністративне затримання та доставлено до відділу поліції, де стосовно ОСОБА_2 було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст..185, ч.1 ст.44-3 КУпАП. Заперечили щодо застосування стосовно ОСОБА_2 фізичної сили та психологічного тиску під документування адміністративних матеріалів.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173,1174 цього Кодексу).

Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21).

Так, у постанові ВС від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Беручи до уваги те, що провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ст. 44-3, ст. 185 КУпАП закрито, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, суд приходить до висновку, що безпідставне затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 44-3 та ст. 185 КУпАП, призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При цьому, суд зазначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане неправомірним затриманням та складанням протоколів про адміністративне правопорушення, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод.

При цьому, суд вважає, що наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача, які полягали у не наданні ОСОБА_2 можливості подавати пояснення та зауваження щодо змісту протоколів по справі про адміністративне правопорушення у повному обсязі, в якому він бажав такі надати, не роз`ясненні його прав, передбачених ст..55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП на час складання протоколів, що зумовило порушення процедури складання протоколів про адміністративне правопорушення серії ГП №139092 від 07.05.2020 року та серії ГП №139093 від 07.05.2020 року, як наслідок закриття провадження в адміністративній справі, встановлена постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.08.2020 року. Адже закриття провадження у справі через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди проводиться незалежно від того чи застосовувалась з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові ВС від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16. При цьому, суд вважає, що дії працівника патрульної поліції щодо складання відносно ОСОБА_2 протоколів про адміністративне правопорушення, а також протоколу про адміністративне затримання відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі одного мільйону гривень позивач пов`язує з тим, що діями працівників поліції йому були спричинені глибокі моральні страждання, сильний руйнівний біль душевного стану, довічні та непоправні втрати немайнового характеру через незаконні дії працівників поліції. ОСОБА_2 зазначає, що він пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав, що його права були порушені, пережив упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало у нього невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів. Внаслідок незаконних дій поліцейських позивач відчував себе приниженим та вимушений був витрачати свій час та докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права під час розгляду адміністративної справи у суді.

Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Суд погоджується з доводами позивача, що останній зазнав душевних (моральних) страждань, у зв`язку із застосуванням до нього адміністративного затримання, як наслідок доставляння до органу поліції та складення відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення ч. 1 ст. 44-3, ст. 185 КУпАП, а також через додаткові вимушені негативні зміни у способі життя ОСОБА_2 , які полягали у витрачанні часу для поновлення порушених прав у суді.

Тому, враховуючи обставини справи, ступінь моральних страждань позивача, короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 частково у розмірі 5 000 гривень, які слід стягнути із Державної бюджету України.

Проте, задовольняючи позов частково, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення в силу вимог ч.1 ст..1174 ЦК України, оскільки зазначений відповідач при складанні протоколів про адміністративне правопорушення стосовно позивача діяв не як фізична особа, а як представник органу державної влади, зокрема органу Національної поліції України, а тому шкода повинна відшкодовуватись державою.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 753/4724/21, провадження № 61-947св22 зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Таким чином, кошти на відшкодування моральної шкоди позивачу належить стягнути з Державного бюджету України.

Що стосується розподілу судових витрат, то це питання суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу, задовольнити частково.

Стягнути із Державної бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 5 000 (п`ять тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , відмовити повністю.

Судові витрати по даній справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2022 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан