Номер провадження: 22-ц/813/1144/22
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого: Гірняк Л.А.,
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
секретаря судового засідання- Дерезюк В.В.
За участю:
представника відповідача- Черепова Д.В.

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі: ПАТ «ОТП Банк») до ОСОБА_1 , третя особа ОТП «Факторінг Україна»
- про стягнення кредитної заборгованості, -
встановив:
ПРОЦЕДУРА:
Короткий зміст позовних вимог:
11 грудня 2015 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОТП «Факторінг Україна» про стягнення заборгованості у розмірі 120 688, 64 доларів США за кредитним договором №ML-506/013/2008 від 05 червня 2008 року та судові витрати у розмірі 38 498 грн. 28 коп. (т.1 а.с.1-4).
Позов обґрунтовано тим, що 05 червня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір №ML-506/013/2008,за умовами якого ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник ПАТ ОТП Банк) надав відповідачу строковий кредит у розмірі 119 000 дол. США., а ОСОБА_1 зобов`язалась сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 4,49 відсотків річних на суму залишку заборгованості.
Позивач зазначає, що виконав зобов`язання за договором в повному обсязі, та надав відповідачу кредит в валюті та у розмірі, встановленому договором.Проте, ОСОБА_1 умови договору по поверненню кредитних коштів не виконала, у зв`язку із чим, 30 вересня 2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до ОСОБА_1 із досудовою вимогою про повернення заборгованості за кредитним договором №ML-506/013/2008.
Досудова вимога відповідачем не виконана.
В позовній заяві позивач зазначає, що станом на 07 липня 2015 рік загальна заборгованість за кредитним договором №ML-506/013/2008 від 05 червня 2008 року складає 120 688, 64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить 2 566 552,50 грн. (із розрахунку 21,2659 грн. за 1,00 долар США), яка складається з:
- 104 280,95 дол. США (по курсу НБУ на 07 липня 2015 р. складає 2217628,20 грн.) - основний борг;
- 16 407, 69 дол. США (по курсу НБУ на 07 липня 2015 р. складає 348924,29 грн.) - відсотки за користування кредитом;
Відповідачка позов не визнала та надала до суду першої інстанції заперечення, в яких зазначила, що Банком не доведено факт отримання спірного кредиту в іноземній валюті; позивачем не доведено факт надання грошових коштів за кредитним договором саме у тому розмірі, який зазначено в позов. Вважає, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом підтвердженням заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення першої інстанції:
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року позов задоволено частково (т.3 а.с.112-115).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за договором №ML-506/013/2008 від 05 червня 2008 року станом на 07 липня 2015 рік у розмірі:
- 104 280,95 дол. США основний борг
- 4 703, 36 дол. США відсотки за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 30 000 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги:
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року, та постановлення нового, яким відмовити в задоволенні позивних вимог.
Сторони своїм правом згідно ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від' 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р.,керуючисьстаттею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9від24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та з відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст.372ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Аргументи (доводи) сторін:
Апелянт вказує, що з зазначеним рішенням не згодна, вважає, що воно прийняте з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зокрема посилається на те, що надана копія меморіального ордеру №1 від 05 червня 2008 року не є належним документом, що підтверджує факт видачі грошових коштів, так як не містить підпису ні отримувача, ні представника банку; кредитні кошті вона отримувала в грошовій одиниці гривні, а не в доларах США; наданий ПАТ «ОТП Банк» до суду розрахунок заборгованості є неналежним доказом підтверджень розміру заборгованості; посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно повернув її зустрічну позовну заяву.

Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду:
Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши осіб, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте такі вимоги Банком не заявлялися.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-506/013/2008 для придбання нерухомого майна, згідно з яким відповідачки було надано кредит у сумі 119 000 дол. США. терміном до 05 червня 2027 року, зі сплатою 4,49 % річних за користування кредитом (т.1 а.с.7-11). 07 травня 2013 року сторонами укладено додатковий договір №1, згідно з яким сторони домовились внести зміни на період з 07 травня 2013 року до 04 жовтня 2013 року, визначивши розмір відсотків 6,50% річних.
Відповідачка з умовами вищезазначених договорів погодилась чим підтверджується її підписом. Проте, ОСОБА_1 , в порушення умов кредитного договору, взяті на себе зобов`язань не виконала.
30 вересня 2014 року ЗАТ «ОТП Банк» звернувся до боржниці ОСОБА_1 з досудовою вимогою про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі впродовж 30 календарних днів з дати відправлення банком вимоги сплатити:
- суму кредиту в розмірі 104280,95 доларів США;
- суму процентів в розмірі 30100,92 грн. (т.1 а.с.51).
Факт наявності заборгованості та її розмір за кредитним договором підтверджується наданим Банком розрахунком від 07 вересня 2009 року.
Встановивши, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, а саме в строки, встановлені кредитним договором кошти не повертала та проценти не сплачувала, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позову.
Також суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню проценти за користування кредитом до строку зміни виконання зобов`язаня так як сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення.
При цьому кредитним договором передбачена наявність одночасно двох умов для зміни строку виконання основного зобов`язання: виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості та письмове повідомлення його Банком про припинення строку користування кредитом.
Отже, строк користування кредитом за кредитним договором вважається припиненим, у випадку прострочення погашення заборгованості за кредитом або/та сплати процентів за користування кредитом та за наявності письмового повідомлення Банком позичальника про припинення такого строку.
Допустивши прострочення платежів, передбачених кредитним договором та отримавши від Банку дострокове повідомлення про погашення кредиту,
дострокового повернення суми кредиту, банк змінив строк виконання основного зобовязання а тому районний суд правильно висначив заборгованість за відсотками до 30.09.2014 року, тобто до моменту предявленгня вимоги про дострокове повернення суми боргу.
Доводи касаційної скарги щодо помилковості розрахунку Банку, неналежних банківських виписок та неприйняття судами альтернативного розрахунку заявника зводяться до переоцінки доказів у справі.
Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо оцінки доказів у їх сукупності, визначення правовідносин, що виникли між сторонами, та правильне застосування норм матеріального і процесуального права, відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому доводи касаційної скарги про те, що в мотивувальній частині постанови суд апеляційної інстанції не навів мотивів відхилення кожного з аргументів, зазначених заявником в її апеляційній скарзі, відхиляються.
Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 кредитну заборгованість основного боргу у сумі 104280,95 доларів США.
Апеляційний суд відхиляє доводи скарги відносно того, що наданий Банком меморіальний ордер №1 від 05 червня 2008 року не є належним доказом який підтверджує факт видачі грошових котів, оскільки не містить підпису ні отримувача, ні представник банку та доводи скарги відносно того, що гроші отримані в гривні, а не в доларах США, оскільки згідно кредитного договору №ML-506/013/2008 від 05 червня 2008 року вбачається, що цільовим використанням кредиту було придбання відповідачкою нерухомого майна, зареєстроване на неї.(т.1 а.с.7)

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок не є належним доказом підтвердження розміру заборгованості, суд не приймає до уваги, оскільки він є голоснішим та не підтверджений налоежними та допустимими доказами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно повернув її зустрічні позовні вимоги, оскільки це не є підставою для відмови в позові, та відповідачка у встановленому законом порядку не скористувалась своїм правом оскаржити ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку.
З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Судові витрати:
На підставі ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, судові витрати ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384 ЦПК судова колегія,-
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: Л.А.Гірняк

С.М.Сегеда

Т.В.Цюра