ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/186/22
Провадження № 2/210/1169/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 травня 2022 року

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2022 року позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» в особі представника Шкребтієнко О.І. звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та просив суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» суму боргу за Кредитним договором «374581-А» від 23.09.2018р. в розмірі 12 194,40 грн., із яких 6000,00 грн. тіло кредиту, 2234,40 грн. нараховані проценти, 3960,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями та понесені судові витрати у розмірі 7700,00 грн., які складаються з судового збору 2270,00 грн., витрат на професійну правничу допомогу 5500,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що 23 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС ЛОУН» було укладено електронний Кредитний договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №374581- А. Згідно із зазначеним Договором відповідач отримав від ТОВ «СС ЛОУН» споживчий кредит у розмірі 6 000 грн. (шість тисяч грн.) для власних потреб на строк до 20.10.2018 таз фіксованою процентною ставкою 1,33 % вдень, (пп.2.1.1, 2.1.2 Договору). Цей кредит був перерахований відповідачу у безготівковій формі на вказану ним банківську картку.

Відповідно до умов Договору за період користування кредитом, а саме з 23.09.2018 по 20.10.2018 р. відповідачу було нараховано 1,33% за кожен день користування кредитом, що складає 2234,40 грн. (п.2.1.2 Договору)

Проте, відповідач вчасно не повернув кредит разом із нарахованими відсотками. У разі неповернення кредиту та відсотків до дня терміну платежу, позивач має право нараховувати пеню з дня, наступного за днем терміну платежу, в розмірі З % від суми кредиту (п.4.6 Договору).

У зв`язку з не виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед кредитором, ТОВ «СС ЛОУН» уклав договір Факторингу від 27.12.2018 за №40071779-8 з ТОВ «ФІНФОРС» (надалі- Договір факторингу). Відповідно до Договору факторингу ТОВ «СС ЛОУН» відступило позивачу заборгованість та право вимоги основного зобов`язання, відсотків, комісії, неустойки, штрафу, пені та інших платежі. Таким чином, згідно договору факторингу Позивач викупив у ТОВ «СС ЛОУН» всі грошові вимоги стосовно відповідача та набув право стягувати їх з боржників. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 08 лютого 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В ухвалі про відкриття провадження від 08 лютого 2022 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем, що підтверджується поштовим направленням, яке 30 березня 2022 року повернулось на адресу суду з відміткою «За закінченням строку зберігання». Відзиву на позовну заяву від ОСОБА_1 до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

18 лютого 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи.

Проте, для ознайомлення з матеріалами справи адвокат Бражник Д.С. до суду не звернувся.

Заочним рішенням суду від 11 квітня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», суму боргу за Кредитним договором «374581-А» від 23.09.2018р. в розмірі 12 194,40 грн., із яких 6000,00 грн. тіло кредиту, 2234,40 грн. нараховані проценти, 3960,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями та стягнуто понесені судові витрати у розмірі 7700,00 грн., які складаються з судового збору 2270,00 грн., витрат на професійну правничу допомогу 5500,00 грн..

25 квітня 2022 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 з заявою про перегляд заочного рішення суду від 11.04.2022 року у справі №210/186/22. В обґрунтування заяви зазначив, що у зв`язку з оголошенням в країні воєнного стану представник не мав можливості з`явитися до суду та ознайомитися з матеріалами справи. Крім того посилаючись на вимоги ст. ст. 257, 267 ЦК України просив суд застосувати до вказаного кредитного договору позовну давність як до основного договору так і до неустойки. Позивачем не доведено, що вказаний кредитний договір підписаний саме ОСОБА_1 , тобто договір не є укладеним в письмовій формі. Відсутні докази зарахування кредитних коштів у розмірі 6000,00 грн. на картковий рахунок позивача. Вказану заяву просить вважати відзивом на позов.

Ухвалою суду від 05 травня 2022 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року у цивільній справі за позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано. Призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

23 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС ЛОУН» було укладено електронний Кредитний договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №374581- А. Згідно із зазначеним Договором відповідач отримав від ТОВ «СС ЛОУН» споживчий кредит у розмірі 6 000 грн. (шість тисяч грн.) для власних потреб на строк до 20.10.2018 року за фіксованою процентною ставкою 1,33 % вдень, (пп.2.1.1, 2.1.2 Договору). (а.с. 28-34).

Відповідно до Картки рахунку 376 за 23.09.2018 27.12.2018 виданої за підписом директора ТОВ «СС ЛОУН» Клєвакіна Н.В. ОСОБА_1 на виконання вимог Договору №374581-А

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, на підставі якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно витягу з реєстру наданих кредитів за допомогою сервісу PLATON через технологічного партнеру ТОВ «Платежі онлайн» згідно Договору № ФБ 309/05 від 25.05.2016 та відповідно до Інформаційної довідки вих. №39/09 від 06.09.2021 р. ТОВ «Платежі онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє, що CCLOAN.COM.UA через платіжний сервіс «PLATON» було проведено успішно трансакція типу «видача кредиту», ОСОБА_3 23.09.2018 року о 13.11.35 отримав трансакцію в розмірі 6000,00 грн. на номер картки НОМЕР_1 , номер трансакції № 23769-74958-16207, за кодом авторизації 451939. (а.с. 36, 37).

Отже, для отримання кредитних коштів позивач пройшов процедуру погодження та верифікації: - вибрав суму коштів, яку він бажає взяти у кредит; - оформив заявку; - пройшов погодження та перевірку банківської картки; - отримав кошти на розрахункову картку.

Щодо відсутності належного підпису відповідача, у тому числі електронним ключем, суд зазначає про те таке.

Відповідно частина першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписамист.12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1 ст.3 вказаного Закону зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Матеріалами справи підтверджено про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі та підписаний електронно-цифровим підписом позивача.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість відповідача за Кредитним договором «374581-А» від 23.09.2018р. в розмірі 12 194,40 грн., із яких 6000,00 грн. тіло кредиту, 2234,40 грн. нараховані проценти, 3960,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. (а.с. 55).

27.12.2018 року ТОВ «СС ЛОУН» уклав договір Факторингу за №40071779-8 з ТОВ «ФІНФОРС», відповідно до якого ТОВ «СС ЛОУН» відступило позивачу заборгованість та право вимоги основного зобов`язання, відсотків, комісії, неустойки, штрафу, пені та інших платежів, зокрема і за Кредитним договором № 374581-А від 23.09.2018 року, що підтверджується Реєстром прав грошової вимоги до Договору факторингу №40071779-8 від 27.12.2018 року. (а.с. 45-53).

ТОВ «СС ЛОУН» направив відповідачу лист від 27 грудня 2018 року про продаж його боргу ТОВ «ФІНФОРС». (а.с. 54).

Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу.

Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Дослідивши заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та посилання на застосування позовної давності, суд вважає що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором «374581-А» від 23.09.2018 року. Відповідно до п. 2.1.2 вказаного кредитного договору термін платежу 2018-10-20. Згідно Розділу І Поняття і терміни, термін платежу це кінцева календарна дата повернення Позичальником строкової заборгованості за кредитним Договором.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що з урахуванням того, що по справі судом було ухвалено заочне рішення у відсутність відповідачів, а тому був позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності до суду при первісному розгляді справи, то розглядаючи справу після скасування заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути заяву відповідачів, викладену в заяві про перегляд заочного рішення, щодо застосування строку позовної давності. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14ц.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93 та №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості у позивача виникла ще 20 жовтня 2018 року. Водночас, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в січні 2022 року, тобто поза межами строків позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), №66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ЦК України нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Саму наявність в ЦК України інституту позовної давності, з урахуванням наведеної практики Суду (джерела права), слід вважати тим випадком, встановленим законом, коли нездійснення у визначений строк права на захист припиняє цивільне право, що порушене.

Таким чином, позовна давність це виняток (встановлений законом) із загального правила, передбаченого ч. 2 ст. 20 ЦК України. Із закінченням позовної давності погашається право на захист, внаслідок матеріальне право стає незахищеним. Зі спливом позовної давності суб`єктивне право припиняє своє існування.

Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту.

Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Крім того, у відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку із тим, що позов ТОВ «Фінфорс» не підлягає задоволенню, понесені позивачем при звернені до суду із цим позовом судові витрати відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 262-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 251, 261, 267, 509, 525, 526, 530, 546-552, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу або безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст.ст. 354-356 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», , місце знаходження: місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус «В», кабінет 508-2;

- відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Н. Ю. Вікторович