Провадження №6/523/309/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2022 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сувертак І. В.,

при секретарі - Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в місті Одесі

заяву ОСОБА_1 , що подана його представником-адвокатом Нижник Глібом Ігоровичем, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України, що покладені на нього ухвалою суду від 01 листопада 2022 року по справі №523/13630/22 за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою, у якій просить суд скасувати тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, застосоване щодо нього ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року по справі №523/13630/22 за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року у справі №523/13630/22 його було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до до виконання зобов`язань, покладених на нього:

- виконавчим листом № 752/1500/21, виданим 15.11.2021 Голосіївським районним судом м. Київ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3 703 374,63 грн.;

- виконавчим листом № 752/1500/21, виданим 15.11.2021 Голосіївським районним судом м. Київ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 28375,00 грн.

Заявник стверджує про те, що він не ухилявся від виконання рішення суду, а реалізував своє законне право на касаційне оскарження рішення суду, яке примусово виконується, а тому очікував на результати касаційного оскарження.

Так, 22.09.2021 р. Київським апеляційним судом було винесено постанову у справі № 752/1500/21, на підставі якої було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 07 червня 2013 року у сумі 3 703 374 грн. 63 коп.

08.12.2021 р. ОСОБА_1 реалізував своє право на касаційне оскарження та подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 22.09.2021 р. у справі 752/1500/21, на підтвердження чого додав копію опису разом з поштовою квитанцією на підтвердження надсилання касаційної скарги на постанову апеляційного суду.

22.09.2022 р. Верховний Суд виніс постанову у справі № 752/1500/21, на підставі якої постанова Київського апеляційного суду від 22.09.2021 р. була залишена без змін. При цьому ОСОБА_1 отримав рішення Верховного суду лише 12.10.2022 р., на підтвердження чого додано копію поштового конверту та роздруківка з вебсайту «Укрпошта» за номером поштового відправлення.

Таким чином, теза про те, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання рішення з моменту набрання законної сили постановою Київського апеляційного суду від 22.09.2021р. не відповідає дійсності, так як ОСОБА_1 не ухилявся від виконання рішення суду, а реалізував своє законне право на касаційне оскарження рішення суду, а тому правомірно очікував на результати розгляду своєї касаційної скарги.

При цьому заявник звернув увагу суду на те, що між датою отримання заявником постанови Верховного суду, коли ОСОБА_1 стало достеменно відомо про необхідність виконання рішення суду (12.10.2022 р.) та датою звернення приватного виконавця із поданням щодо обмеження у праві виїзду за кордон (27.10.2022 р.) минуло два тижні, що на думку заявника, не може свідчити про наявність обставин навмисного систематичного ухилення боржника від виконання рішення суду.

ОСОБА_1 вчиняє дії щодо добровільного поступового погашення суми боргу шляхом сплати коштів на рахунок приватного виконавця, що виключає наміри останнього на ухилення від виконання рішення суду. Водночас, будь-які дії, які б свідчили про створення боржником перешкод у виконанні рішення суду, про існування у боржника матеріальної можливості виконати рішення суду, свідчили б про наміри покинути територію держави з метою ухилення від виконання рішення суду або те, що обмеження у праві виїзду за кордон сприятиме виконанню рішення суду, встановлені не були.

21.11.2022 р. ОСОБА_1 було сплачено на рахунок приватного виконавця Хлебникова О.В. суму коштів у розмірі 1500 грн., на підтвердження чого додано відповідні копії квитанції банку.

Добровільна сплата коштів ОСОБА_1 свідчить про те, що рішення суду поступово виконується, а сам Заявник не тільки не ухиляється від його виконання, а навпаки добровільно вчиняє дії щодо поступового виконання рішення суду у межах свого матеріального становища.

Окрім того стан здоров`я ОСОБА_1 передбачає необхідність періодичного проходження медичного лікування за межами України, а тому обмеження у праві виїзду за кордон не переслідує легітимну мету, не спрямовано на забезпечення виконання рішення, а навпаки є непропорційним втручанням у право заявника на вільне пересування, у тому числі за межі державного кордону.

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 14.11.2022р. ОСОБА_1 має діагноз розповсюджений остеохондроз хребта, грижі дисків С5-С6, С6-С7, цервікобрахіалгія больовий синдром, правосторонній гонартроз IV ступені з порушенням функції ходи. На підставі встановленого діагнозу лікарем рекомендовано консультація та хірургічне лікування в клініці MEDIC ANA (Туреччина).

Таким чином, необхідність виїзду за межі країни обумовлена не обставинами ухилення боржника від виконання рішення суду, а станом здоров`я ОСОБА_1 та необхідністю проходження відповідного огляду та лікування у медичних закладах за межами України. У свою чергу, накладене обтяження у вигляді обмеження заявника у праві виїзду закордон порушує право ОСОБА_1 користуватися будь-якими заходами, що дозволяють досягти найкращого стану здоров`я, порушують право на доступність медичних послуг, яких він потребує за станом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду, не створює перешкоди у його виконанні, добровільно сплачує кошти на виконання рішення суду, а тому дії, які б свідчили про свідомі дії або умисну бездіяльність, спрямовані на ухилення боржника від виконання рішення суду, відсутні. Обмеження у праві виїзду за кордон не переслідує легітимну мету, не створює додаткові передумови для виконання рішення суду, обставини, які б свідчили про наміри боржника виїхати за кордон з метою невиконання рішення суду встановлені не були, а тому обмеження боржника у праві виїзду за кордон є непропорційним втручанням в конституційне право Заявника на свободу пересування, у зв`язку із чим заявник вважає, що тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України підлягає скасуванню, тому і звернувся із зазначеною заявою до суду.

Заявник та інші заінтересовані особи в судове засідання не прибули та суд вважає за можливе розглянути зазначену справу за їх відсутності, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду зазначеної заяви та відкладення розгляду справи потягне за собою порушення розумних строків розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Згідно ч. 6 ст. 441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Тобто, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути скасовано судом за вмотивованою заявою боржника.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення виїзду з України або в`їзду в Україну осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзду в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі, згідно з дорученням правоохоронних органів.

Крім інших, покладених на органи державної прикордонної служби України завдань, вони також мають право, зокрема, зясовувати підстави в`їзду в Україну або виїзду з України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича перебуває зведене виконавче провадження № 67696322, до складу якого входять наступні виконавчі провадження:

- ВП № 67696174 з примусового виконання виконавчого листа № 752/1500/21, виданого 15.11.2021 Голосіївським районним судом м. Київ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3 703 374,63 грн.;

- ВП № 67695685 з примусового виконання виконавчого листа № 752/1500/21, виданого 15.11.2021 Голосіївським районним судом м. Київ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 28 375,00 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Так, 22.09.2021 р. Київським апеляційним судом було винесено постанову у справі № 752/1500/21, на підставі якої було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 07 червня 2013 року у сумі 3 703 374 грн. 63 коп.

08.12.2021 р. ОСОБА_1 реалізував своє право на касаційне оскарження та подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 22.09.2021 р. у справі 752/1500/21, на підтвердження чого додав копію опису разом з поштовою квитанцією на підтвердження надсилання касаційної скарги на постанову апеляційного суду.

22.09.2022 р. Верховний Суд виніс постанову у справі № 752/1500/21, на підставі якої постанова Київського апеляційного суду від 22.09.2021 р. була залишена без змін. При цьому ОСОБА_1 отримав рішення Верховного суду лише 12.10.2022 р., на підтвердження чого додав копію поштового конверту та роздруківка з вебсайту «Укрпошта» за номером поштового відправлення.

ОСОБА_1 вчиняє дії щодо добровільного поступового погашення суми боргу шляхом сплати коштів на рахунок приватного виконавця, що виключає наміри останнього на ухилення від виконання рішення суду. Водночас, будь-які дії, які б свідчили про створення боржником перешкод у виконанні рішення суду, про існування у боржника матеріальної можливості виконати рішення суду, свідчили б про наміри покинути територію держави з метою ухилення від виконання рішення суду або те, що обмеження у праві виїзду за кордон сприятиме виконанню рішення суду, встановлені не були.

21.11.2022 р. ОСОБА_1 було сплачено на рахунок приватного виконавця Хлебникова О.В. суму коштів у розмірі 1500 грн., на підтвердження чого додав відповідні копії квитанції банку.

Окрім того стан здоров`я ОСОБА_1 передбачає необхідність періодичного проходження медичного лікування за межами України, а тому обмеження у праві виїзду за кордон не переслідує легітимну мету, не спрямовано на забезпечення виконання рішення, а навпаки є непропорційним втручанням у право заявника на вільне пересування, у тому числі за межі державного кордону.

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 14.11.2022р. ОСОБА_1 має діагноз розповсюджений остеохондроз хребта, грижі дисків С5-С6, С6-С7, цервікобрахіалгія больовий синдром, правосторонній гонартроз IV ступені з порушенням функції ходи. На підставі встановленого діагнозу лікарем рекомендовано консультація та хірургічне лікування в клініці MEDIC ANA (Туреччина).

Таким чином, необхідність виїзду за межі країни обумовлена не обставинами ухилення боржника від виконання рішення суду, а станом здоров`я ОСОБА_1 та необхідністю проходження відповідного огляду та лікування у медичних закладах за межами України. У свою чергу, накладене обтяження у вигляді обмеження заявника у праві виїзду закордон порушує право ОСОБА_1 користуватися будь-якими заходами, що дозволяють досягти найкращого стану здоров`я, порушують право на доступність медичних послуг, яких він потребує за станом здоров`я.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.1 1.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по- перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Таким чином, суд вважає, що залишення тимчасових обмежень, які були встановлені відносно ОСОБА_3 при виконанні виконавчого провадження, є таким, що порушують основоположні права і свободи громадянина України. Тому заява підлягає до задоволення.

Таким чином, ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду, не створює перешкоди у його виконанні, добровільно сплачує кошти на виконання рішення суду, а тому дії, які б свідчили про свідомі дії або умисну бездіяльність, спрямовані на ухилення боржника від виконання рішення суду, відсутні. Обмеження у праві виїзду за кордон не переслідує легітимну мету, не створює додаткові передумови для виконання рішення суду, обставини, які б свідчили про наміри боржника виїхати за кордон з метою невиконання рішення суду встановлені не були, а тому обмеження боржника у праві виїзду за кордон є непропорційним втручанням в конституційне право заявника на свободу пересування, у зв`язку із чим тимчасове обмеження його ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що приватний виконавець вправі звернутись з поданням обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон у разі нових проявів та доказів ухиляння останнього від зобов`язань, що покладені на нього судовим рішенням

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну», суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , що подана його представником-адвокатом Нижник Глібом Ігоровичем, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України, що покладені на нього ухвалою суду від 01 листопада 2022 року по справі №523/13630/22 за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) за кордон, накладене на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одесі від 01.11.2022 р. у справі № 523/13630/22 за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича.

Копію ухвали направити для виконання до Державної прикордонної служби України та приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича до відома.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя