Справа № 689/2266/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

з участю: секретаря судового засідання Лебеденко О.М.,

представника позивача адвоката Алдобаєва Д.В.,

представника відповідача адвоката Мельник В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в смт. Ярмолинці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно набутого майна,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення безпідставно отриманих грошових коштів. В позові зазначив, що на примусовому виконанні Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) перебувало виконавче провадження № 56117795 щодо примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем 23 листопада 2017 року (№22687), про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 5 квітня 2012 року в сумі 109 672, 08 грн. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 2 березня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Банку, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем 23 листопада 2017 року щодо стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 109 672, 08 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. В рамках вказаного виконавчого провадження до винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 12 червня 2020 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» Ярмолинецьким РВДВСЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) з позивача стягнуто та перераховано на користь Банку 66 635, 76 грн. У зв`язку із визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 30 червня 2020 року на адресу Банку направлено вимогу про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави із урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, а також зазначено рахунок для перерахування грошових коштів. На сьогоднішній день Банк користується грошовими коштами позивача без правової підстави. Вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити за користування грошовими коштами 10 103, 24 грн., з яких: 2 772, 68 грн. 3 відсотки річних, інфляційні втрати 7 330, 56 грн., із відповідними розрахунками. 4 і 7 листопада 2022 року представник позивача подав до суду розрахунки 3-х відсотків річних та інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України та остаточно просив стягнути з відповідача на його користь 66 635 грн. 76 коп. безпідставно отриманих грошових коштів; інфляційних втрат в розмірі 26 465, 76 грн. та 3% річних в сумі 5 204, 43 грн., а всього на загальну суму 98 305 грн. 95 коп.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначила, що позивачем не додано до позову жодного доказу, що підтверджує погашення зобов`язання по виконавчому провадженню. Зарахування погашень за зобов`язаннями може бути підтверджено платіжними дорученнями Державної казначейської служби. Зазначила, що стаття 1212 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки позивач не має статусу потерпілого, а грошові кошти, що були перераховані, не можуть вважатися безпідставно набутими в розумінні ст. 1212 ЦК України відповідно до рішення Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/1324/14 від 07.10.2014р. за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Тобто, грошові кошти, отримані Банком від позивача, не є безпідставно набутими. Вказала, що стаття 536 ЦКУ застосовується до фізичних осіб, проте відповідачем по справі є юридична особа, АТ КБ «Приватбанк». Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, що підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк», не встановлено договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Також зазначила, що до даних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 625 ЦК України, оскільки між сторонами не виникли жодні зобов`язання, що привели б до відповідальності Банку. Вказала також, що позивач пропустив 3-річний строк позовної давності (а.с. 35-36). Крім цього, представник відповідача також подала до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. В клопотанні зазначила, що такі витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, оскільки підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, в мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося. А також зазначені витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Крім цього, вказала, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вартість послуг, які надаються адвокатами у даній справі у встановленому розмірі, а саме: тарифів, відповідно до яких здійснюється розрахунок наданих послуг адвокатами, відсутній договір про надання правничої допомоги та докази оплати послуг в сумі, що заявлена в попередньому розрахункові витрат на правову допомогу (а.с. 37-38). 16 листопада 2022 року представник відповідача подала письмові пояснення, в яких зазначила, що представником позивача 7 листопада 2022 року подано розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Вважає, що поданий розрахунок є фактичним збільшенням позовних вимог, оскільки сума, заявлена до стягнення, не співпадає із вказаною сумою у позовній заяві в частині нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних із сумою, вказаною у розрахунку від 07.11.2022р. Про причини неподання даного розрахунку на стадії підготовчого судового засідання представником позивача не вказано та не озвучено у судовому засіданні 07.11.2022р. Отже, відповідач вважає, що зазначений розрахунок не слід брати до уваги на підставі ст. ст. 83, 189 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Суду пояснив, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 2 березня 2020 року виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем 23 листопада 2017 року щодо стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 109 672, 08 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. Також зазначив, що 3% річних та інфляційні втрати мають бути стягнуті по день винесення рішення судом. Повідомив, що ним буде подано до суду витрати на правничу правову допомогу не пізніше 5 днів з дня ухвалення рішення судом. Ствердив суду, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки після винесення рішення Господарським судом Хмельницької області 2 березня 2020 року позивач звернувся до суду в листопаді 2021 року.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову, суду пояснила, що зазначений позов є безпідставним. Так, надана позивачем з ЄДРСР копія рішення Господарського суду Хмельницької області від 2 березня 2020 року не може вважатися належним та допустимим доказом по справі. Зарахування погашень за зобов`язаннями може бути підтверджено лише платіжними дорученнями Державної казначейської служби. Зазначила, що відповідно до ст. 1212 ЦК України грошові кошти в сумі 66 635, 76 грн. не є безпідставно набутими, оскільки стягувалися на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 7 жовтня 2014 року. Вказала, що позивач пропустив строк позовної давності в 3 роки, оскільки виконавчий напис нотаріуса вчинений 23.11.2017р., а позивач звернувся до суду лише в листопаді 2021 року.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов слід задоволити частково.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 2 березня 2020 року виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем 23 листопада 2017 року (№22687) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 5 квітня 2012 року в сумі 109 672, 08 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню. Ця обставина підтверджується копією рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.03.2020р. (а.с. 7-12, 152-156).

25 квітня 2018 року начальником Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області по виконавчому провадженню № 56117795 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та про стягнення з боржника заборгованості та виконавчого збору (а.с. 15). А 12 червня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 23).

Судом також встановлено, що згідно платіжних доручень на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення боргу по виконавчому провадженню № 56117795 з позивача було стягнуто: 66 635 грн. 76 коп. Ця обставина підтверджується належним чином завіреними копіями платіжних доручень (а.с. 123-144).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, оскільки виконавчий напис рішенням Господарського суду Хмельницької області від 2 березня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню, тому на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» необхідно стягнути на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти за виконавчим провадженням № 56117795 в розмірі 66 635, 76 грн.

Згідно ч. 3 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

А згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Божник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач з 1 квітня 2020 року не повернув позивачу безпідставно набуте майно (грошові кошти в сумі 66 635, 76 грн.), тому АТ КБ «Приватбанк» зобов`язаний сплатити за користування грошовими коштами позивача 3% річних та інфляційні втрати станом на 19 листопада 2021 року, тобто на день подання позовної заяви.

Так, за період з 1 квітня 2020 року по 31 грудня 2020 року (275 днів) 3% річних становлять 1502, 04 грн. (66 635, 76 * 3*275 : 365:100). А за період з 1 січня 2021 року по 3 вересня 2021 року (246 днів) 1341, 25 грн. (66 635, 76 * 3 * 232 : 365:100).

Отже, за період з 1 квітня 2020 року по 3 вересня 2021 року 3 % річних складають 2 843, 29 грн. (1502, 04 грн. + 1341, 25 грн.).

Індекс інфляції за весь період: 1, 1100094 (квітень 2020 року 100, 8 %; травень 2020 року 100, 3 %; червень 2020 року 100, 2 %: липень 2020 року 99, 4 %; серпень 2020 року 99, 8 %; вересень 2020 року 100, 5 %; жовтень 2020 року 101 %; листопад 2020 року 101, 3 %; грудень 2020 року 100, 9 %; січень 2021 року 101, 3 %; лютий 2021 року 101 %; березень 2021 року 101, 7 %, квітень 2021 року 101, 7 %; травень 2021 року 101, 3 %; червень 2021 року 100, 2 %; липень 2021 року 100, 1 %; серпень 2021 року не встановлено). Отже, інфляційні втрати з період з 1 квітня 2020 року по 3 вересня 2021 року становлять 7 330, 56 грн. (66 635, 76 * 1, 1100094 66 635, 76).

Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти за виконавчим провадженням № 56117795 в розмірі 66 635, 76 грн., інфляційні втрати в розмірі 7 330, 56 грн. та 3% річних в сумі 2 843, 29 грн., а всього на загальну суму 76 809 грн. 61 коп.

Суд не бере до уваги розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України, що подані представником позивача 4 та 7 листопада 2022 року (а.с. 162-164), за період з 4 вересня 2021 року по 7 листопада 2022 року з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 частини 2 статі 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. А відповідно до припису ч. 8 статті 83 ЦПК докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, оскільки зазначений розрахунок (фактично збільшення позовних вимог) поданий після проведення підготовчого судового засідання, а позивач та його представник не обґрунтували неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від них, тому вони не приймаються судом до розгляду.

В свою чергу, суд відхиляє доводи представника відповідача про необґрунтованість позовних вимог позивача з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Твердження представника відповідача про те, що зазначені грошові кошти в сумі 66 635, 76 грн. не є безпідставно набутими, оскільки отримані АТ КБ «Приватбанк» на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.10.2014р, є необґрунтованими. Так, як встановлено судом, грошові кошти в розмірі 66 635, 76 грн. були отримані відповідачем в рамках виконавчого провадження № 56117795 по примусовому виконанню виконавчого напису № 22687, виданого 23.11.2017р. (а.с. 15, 23). В свою чергу, представником відповідача не надано суду одних доказів, які б свідчили про те, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 7 жовтня 2014 року є виконаним.

Доводи представника відповідача про те, що грошові кошти, отримані Банком, не можна вважати безпідставно отриманими в розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки позивач потерпілим не визнавався, суд розцінює критично та не бере до уваги. Так, грошові кошти в сумі 66 635, 76 грн. є безпідставно набутими відповідно до положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України (особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала).

Посилання представника відповідача про пропуск позивачем строку 3-річного строку позовної давності із зверненням до суду, оскільки виконавчий напис нотаріуса вчинений 23.11.2017р., а позивач звернувся до суду лише в листопаді 2021 року, суд відхиляє.

Так, відповідно до припису ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. А згідно ч. 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що перебіг строку позовної давності почався з дня набрання чинності рішенням Господарським судом Хмельницької області від 2 березня 2020 року про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем 23 листопада 2017 року (№22687) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 5 квітня 2012 року в сумі 109 672, 08 грн. Отже, з саме з цього дня (1 квітня 2020 року) почався перебіг позовної давності, оскільки у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого майнового права, а саме: повернення безпідставно отриманих Банком грошових коштів. Тобто, починаючи з 1 квітня 2020 року почався перебіг 3-річного строку позовної даності, коли позивач довідався про порушення свого права. До суду із позовом про стягнення безпідставно отриманого майна (грошових коштів в сумі 66 635, 76 грн.) позивач звернувся 19 листопада 2021 року, тобто в межах 3-річного строку.

З цього саме приводу суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що згідно платіжних доручень за період з 10 липня 2018 року і по 10 квітня 2020 року (а.с. 123-144) грошові кошти стягувалися з позивача на користь відповідача щомісячними окремими платежами. І що позовна давність має вираховуватися по кожному окремому щомісячному платежу.

Так, судом встановлено, що грошові кошти в сумі 66 635 грн. 76 коп. дійсно були перераховані на користь відповідача згідно платіжних доручень за період з 10 липня 2018 року по 10 квітня 2020 року щомісячними платежами. Але право у позивача на стягнення зазначених грошових коштів виникло не після кожного відрахування згідно цих платіжних доручень (щомісячних платежів), а саме з 1 квітня 2020 року, тобто з дати набрання чинності рішенням Господарського суду Хмельницької області від 2 березня 2020 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, позовна давність позивачем не пропущена.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 КПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Так, позовні вимоги позивача станом на 07.11.2022 р. становлять 98 305, 95 грн. Позов задоволено частково в сумі 76 809, 61 грн., тобто на 78, 13% (76 809, 61 грн. * 100% : 98305, 95 грн.). Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. Отже, з відповідача, АТ КБ «Приватбанк», на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 709, 42 грн. (908 грн. * 78, 13 % : 100 %).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-83, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з відповідача, Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , к/р НОМЕР_1 в Управління НБУ в Дніпропетровській області; рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 3056299) на користь позивача, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) безпідставно отримані грошові кошти за виконавчим провадженням № 56117795 в розмірі 66 635 грн. 76 коп.; інфляційні втрати в сумі 7 330, 56 грн.; 3% річних в сумі 2 843, 29 грн., а всього на загальну суму 76 809 грн. 61 коп. (сімдесят шість тисяч вісімсот дев`ять гривень 61 копійка).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути Стягнути з відповідача, Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , к/р НОМЕР_1 в управління НБУ в Дніпропетровській області; рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 3056299) на користь позивача, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 709 грн. 42 коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлений 29 листопада 2022 року.

Суддя А.В. Кульбаба