Провадження № 2/522/808/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Білик Вікторія Василівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним,
Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить: визнати договір купівлі-продажу за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 27.12.2004 року, реєстровий № 137, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик Вікторією Василівною - недійсним та визначити спосіб виконання рішення шляхом скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
Мотивує вимоги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2004 року позов ОСОБА_1 задоволено. Взнано дійсною угоду купівлі-продажу № 2000-055ІІ, укладену 28 грудня 2000 року на Одеській товарній біржі «Вітязь», відповідно якої ОСОБА_1 купив, а ОСОБА_4 продала квартиру АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Рішення набрало законної сили.
На початку 2019 року позивач мав намір укласти договір купівлі-продажу вищевказаної квартири та дізнався що право власності не належить йому.
12.04.2019 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерестюк В.Д. № 46436402, відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за суб`єктом: ОСОБА_1 на підставі зазначеного судового рішення, оскільки право власності зареєстровано за іншою особою.
Він дізнався, що із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.02.2005 року № 6182276 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 .
Так, 27.12.2004 року між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик Вікторією Василівною, реєстровий № 137.
Враховуючи, зазначені обставини, просить визнати договір купівлі-продажу недійсним.
В судове засідання представник позивача не з`явився, проте від нього надходило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2004 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Взнано дійсною угоду купівлі-продажу № 2000-055ІІ, укладену 28 грудня 2000 року на Одеській товарній біржі «Вітязь», відповідно якої ОСОБА_1 купив, а ОСОБА_4 продала квартиру АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Рішення набрало законної сили.

Відповідно до довідки № 2 від 07 вересня 2015 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований та постійно проживає ОСОБА_1 , на якого відкриті особові рахунки з 22.12.2004 року.

12.04.2019 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерестюк В.Д. № 46436402, відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за суб`єктом: ОСОБА_1 на підставі зазначеного судового рішення, оскільки право власності зареєстровано за іншою особою.

У відповіді на звернення позивача, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 12 березня 2019 року за вих. № 1689-10/80 Е зазначено, що з 07.12.2004 року по 23.12.2004 року було зареєстровано право власності на квартиру під АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2004 року. Справа № 2-7667/2004. Станом на 31.12.2012 року право власності на вищезазначену квартиру з 12.05.2005 року зареєстровано за іншою особою.

Так, у відповідності до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.02.2005 року № 6182276 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 137, укладеного 27.12.2004 року.

Згідно наданих суду приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В. документів вбачається, що 27.12.2004 року між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик Вікторією Василівною, реєстровий № 137.

Як зазначено у п. 2 Договору, ця квартира належала Продавцю на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.10.2004 року, справа № 2-5633, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 8898138, номер запису 119 в книзі 539пр-151.

Проте, із наданої суду копії судового рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-5633/2004 від 30.08.2004 року вбачається, що постановлено по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнаня особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 .

Отже, цим рішенням не вирішувалось питання щодо набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В порядку статті 55 Закону України «Про нотаріат», угоди про відчуження майна, що підлягає державній реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. При посвідченні угод про відчуження нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Посвідчення правочинів щодо відчуження квартири провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину.

Однак, документи що підтверджували б право власності на квартиру позивачем не передавались третім особам і не надавались приватному нотаріусу, крім того оцінку нерухомого майна мною також не замовлялось.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників.

Статтею 44 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про нотаріат» визначено, що при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

У випадку якщо нотаріусу були наданні підроблені документи що підтверджували право власності на мою квартиру без моєї участі правочин не міг бути укладений, та у додержання вимог статті 51 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, у разі виявлення під час вчинення нотаріальних дій порушення законодавства негайно повідомляє про це відповідні правоохоронні органи для вжиття необхідних заходів.

Якщо справжність поданого документа викликає сумнів, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, вправі залишити цей документ і надіслати його до експертної установи (експерта) для проведення експертизи, оплата якої здійснюється в установленому законом порядку.

Пунктом 4 розділом 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що нотаріус перевіряє справжність кожного аркуша документа, який викладений на спеціальних бланках нотаріальних документів та подається для вчинення нотаріальних дій, за допомогою Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів згідно з Порядком ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2009 № 2053/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.11.2009 за № 1043/17059.

Частиною 1 ст. 27 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення правочину такий правочин є нікчемним

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами першою (зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам), шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.) ст. 203 ЦК України.

У ст.15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.16, 203, 215 ЦК для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; установлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1ст. 216 ЦК України).

При цьому, згідно із п. п. 7, 19, 20 Постанови N 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та їх застосування наслідків недійсності, передбачених законом.

При таких обставинах, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Крім того, для визнання недійним договору купівлі - продажу є підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права власності відповідача у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обмежень, а тому необхідно визначити спосіб виконання рішення шляхом скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 27, 203, 215, 655 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Білик Вікторія Василівна про визнання договору купівлі продажу недійсним задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 27.12.2004 року, реєстровий № 137, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик Вікторією Василівною - недійсним та визначити спосіб виконання рішення шляхом скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 16.12.2022, у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду та його відновленні.

Суддя Р.Д. Абухін

08.12.2022