28.11.2022 Справа № 363/1720/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Тищенко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових коштів на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових коштів на дитину, вказавши, що рішенням Свердловського міського суду Луганської області від 08.05.2014 року стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.12.2013 року і до повноліття дитини. Однак, відповідач після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів належним чином щомісячно не сплачував аліменти на дитину. При розгляді справи про стягнення аліментів та визначенні розміру аліментів було враховано, те що відповідач з 2013 року не працював. З 2017 року відповідач є співзасновником ТОВ «Євро Медтехсервіс» та займає посаду керівника на даному підприємстві. Розмір внеску відповідача до статутного фонду товариства склав в 2017 році 100 000, грн. Тобто, після винесення рішення про стягнення аліментів на неповнолітню доньку змінився матеріальний стан та збільшились доходи батька дитини, він став співзасновником товариства і є його керівником, тобто окрім прибутку від товариства, отримує заробітну плату, як керівник. Зазначила, що аліменти відповідач почав сплачувати у 2020 році, після її неодноразових звернень до виконавчої служби та з порушенням строків їх виплати. Донька навчається у 7 класі та для її розвитку позивач постійно придбаває підручники та все необхідне для навчання у школі, а також одяг та продукти харчування. Позивач зазначила, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів її матеріальний стан змінився, вона не працює та не отримує доходів. Окрім того, зазначила, що донька вивчає іноземну мову, займається на курсах з вивчення англійської мови, а тому нею ще здійснюються додаткові витрати на розвиток здібностей їх з відповідачем дитини. Також на розвиток здібностей дитини нею було придбано комп`ютер зі всіма його деталями. Розмір аліментів, присуджений рішенням суду на утримання доньки є недостатнім для забезпечення рівня життя дитини, необхідного для гармонійного, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому наявні правові підстави для задоволення позову та зміни розміру аліментів. На підставі викладеного просила суд змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Свердловського міського суду Луганської області від 08.05.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частки зі всіх видів заробітку на тверду грошову суму у розмірі 10 000, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину, що пов`язані з розвитком її здібностей у розмірі 15 748, 00 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява, згідно якої просив розглянути справу за їх відсутності, щодо позовних вимог заперечує у повному обсязі та просять відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві та запереченнях.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та в період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданим 22.01.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданим 23.04.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області вбачається, що шлюб між сторонами було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 148 від 23.04.2009 року.

Рішенням Свердловського міського суду Луганської області від 08.05.2014 року присуджено стягувати з відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Червонопартизанськ, Луганської області, аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, на дитину відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04.12.2013 року і до повноліття дитини.

06.06.2014 року Свердловським міським судом Луганської області на виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, а саме, з стягнення частки від доходу на тверду грошову суму.

Щодо вирішення цієї вимоги суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивач як на підставу для зміни розміру аліментів посилається на те, що відповідач є співзасновником та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Медтехсервіс», тобто його матеріальний стан змінився, збільшилися його доходи, що дає можливість змінити розмір аліментів на утримання їх доньки.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що він дійсно є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Медтехсервіс» та отримує заробітну плату в розмірі 7 600, 00 гривень, що підтверджується довідкою № 6 від 08.09.2021 року.

Відповідач зазначив, що він є одним із трьох засновників (учасників) товариства з долею в статутному капіталі товариства 40%, яке було засноване та зареєстроване в 2017 році зі статутним капіталом в 250 000,00 гривень, що також вказано у витягу з ЄДР. Доля його участі в товаристві в 40% складає в грошовому еквіваленті 100 000,00 гривень, але згідно пункту 7.3. Статуту товариства вклад відповідача, як учасника, до статутного (складеного) капіталу товариства загальною вартістю 100 000,00 гривень складається з грошових коштів в розмірі 20 000,00 гривень та майна за оціненою учасниками (засновниками) вартістю в розмірі 80 000,00 гривень. Тобто при заснуванні товариства відповідач зробив внесок грошима тільки в розмірі 20 000, 00 гривень, які складалися з його особистих заощаджень та заощаджень його другої дружини за довгий час. Це не значна сума, яка могла би свідчити про зміну його майнового стану, також ця сума не є особистим його доходом. Товариство не є великим підприємством, а є маленьким мікропідприємством. Згідно Фінансової звітності мікропідприємства від 01.01.2021 року в товаристві працює 8 осіб, а чистий прибуток за 2020 рік склав 241 800,00 гривень, за 2019 рік 162 000,00 гривень, що є незначним. У зв`язку із економічною ситуацією в країні весь чистий прибуток залишається в обігу підприємства і товариство використовує його в своїй господарській діяльності для подальшого розвитку підприємства. Дивіденди жодного разу учасникам товариства не виплачувалися, рішення відносно такої виплати загальними зборами жодного разу не приймалися, що потверджується довідкою про виплату дивідендів учасникам ТОВ від 08.09.2021 року та податковою інформацією, яка знаходиться у Державній Податковій службі України.

Зазначені доводи відповідача підтверджуються доданими до відзиву копіями документів та представником позивача не спростовані під час розгляду даної справи в суді.

Окрім того, зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 23.02.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб та складено актовий запис № 177. Від шлюбу останні мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_7 , має від попереднього шлюбу сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який як стверджує відповідач перебуває на їх спільному утриманні.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України.

Так, суд не приймає до уваги твердження позивача в обґрунтування вимог на те, що розміру стягнутих аліментів недостатньо для утримання дитини, а матеріальний стан відповідача після постановлення рішення про стягнення аліментів покращився, оскільки вказані твердження не доведені належними доказами по справі.

При вирішенні справи суд враховує, що відповідач сплачує аліменти на утримання дочки, заборгованості зі сплати аліментів не має, що підтверджується, довідкою - розрахунком від 17.11.2021 року виданої Подільським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

Таким чином, встановлено, що сімейний та матеріальний стан відповідача змінився, зокрема, у нього з`явилися ще дві дитини на утриманні та він офіційно працевлаштований.

Однак, враховуючи наведене, суд вважає, що зміни матеріального та сімейного стану відповідача не є такими, що дають підстави для зміни розміру аліментів шляхом зміни розміру та способу їх стягнення з ј частки зі всіх видів заробітку на тверду грошову суму у розмірі 10 000, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття,а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що оскільки відповідач є керівником товариства він навмисно визначив розмір своєї заробітної плати саме у розмір 7 600,00 грн. для уникнення сплати аліментів у більшому розмірі, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, передбачені ст. 76 ЦПК України, які б підтверджували зазначені позивачем обставини. Також в матеріалах справи відсутні докази матеріального стану позивача та стану її здоров`я як на час звернення з позовом про стягнення аліментів, так і на час звернення з позовом про збільшення розміру аліментів, що унеможливлює вирішити питання щодо їх змін, які впливають на збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Суд відхиляє і надані позивачем квитанції, оскільки з них неможливо встановити, ким саме і на чиї потреби було здійснено такі витрати.

Відтак, доказів того, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у відповідача покращилося матеріальне становище або змінились обставини, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, стану її здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для збільшення розміру аліментів, встановлених ст.192 СК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, судом зазначається наступне.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, які обумовлені розвитком здібностей дитини, зокрема, відшкодування половини вартості курсів з вивчення англійської мови; відшкодування половини вартості придбаного для дитини комп`ютеру зі всіма його деталями та телефону, одягу, підручників, продуктів харчування, а також враховуючи, що договір по вивченню англійської мови продовжує діяти, а тому просила врахувати майбутні платежі та стягнути їх половину, що в загальному розмірі становить 15 748, 00 гривень.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів, додаткові витрати, понесені позивачем складаються з: витрат по відвідуванню курсів з англійської мови, купівлі підручників, продуктів харчування, одягу, комп`ютеру та телефону.

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. А отже витрати, зазначені позивачем, є поточними витратами на утримання дитини, входять до складу аліментів призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України.

Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

При цьому суд також враховує ті обставини, що з відповідачем не було погоджено питання та досягнення з ним домовленостей з боку позивача щодо понесених нею додаткових витрат.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, посилання позивача на те, що додаткові витрати були понесені на розвиток здібностей дитини, є безпідставними, оскільки відвідування занять з англійської мови, купівля комп`ютеру, телефону, продуктів харчування, одягу та підручників не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Вказаний висновок повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц, провадження № 61-22588св18.

Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені при звичайному способі життя, та не викликані особливими обставинами, а відтак не є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України. При цьому, вказані витрати здійснювались позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Крім того, позивачем, як на підтвердження своїх доводів, до справи долучено квитанції про оплату послуг та договір про відвідування курсів з англійської мови, однак суд не може прийняти вказані докази, як допустимий доказ додаткових витрат на дитину, оскільки відсутні дані, що вказані особи згідно до закону мають право на надання освітніх послуг, а також, що вказані кошти були сплачені саме для дитини ОСОБА_3 на розвиток її здібностей. Отже, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач, окрім сплати аліментів, також купував дитині одяг, продукти харчування та телефон, що не може не свідчити про його участь у додаткових витратах, окрім сплати аліментів.

Водночас, постановою Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19 передбачено, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Також суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності особливих обставин, що зумовили необхідність придбання для дитини комп`ютеру зі всіма його деталями, оскільки позивачем не надано доказів щодо погодження з відповідачем купівлі саме цього комп`ютеру та обґрунтувань купівлі саме цієї марки та моделі.

З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки стороною позивача не надано достатніх та належних доказів щодо понесення саме додаткових витрат зумовлених особливими обставинами.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76- 83, 88, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових коштів на дитину - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлений 08 грудня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Суддя І.Ю. Котлярова