ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6237/22 Справа № 212/1238/22 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/1238/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Дніпро»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Дніпро» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 липня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Дніпро» (надалі ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро»), третя особа ОСОБА_2 , про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення коштів та моральної шкоди в порядку захисту прав споживачів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 30 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро», від імені та за дорученням якого, на підставі Агентського Договору на реалізацію туристичного продукту, діяла ФОП ОСОБА_2 , було укладено Договір на туристичне обслуговування № 3001/1.

За умовами цього Договору туроператор зобов`язався забезпечити надання туристичного продукту/туру за маршрутом Київ/о.Корфу, трансфер о.Корфу/аеропорт Комено до готелю о.Корфу Grecotel Еva Palase-5* Dеluxe, 14 ночей/Double Superior (Panoremic Sea Viev), 2 Аd/Аlp все включено (Premium), медицина та інші витрати 15 днів, трансфер о. Корфу/аеропорт Комено, о. Корфу/Київ в період з 27.08.2020 по 10.09.2020, усього на суму 5200 євро, що за поточним курсом оператора становило 148000,00 гривень.

30 січня 2020 року ОСОБА_1 сплатила суму в розмірі 148000,00 гривень, що підтверджено розрахунковою квитанцією від 30.01.2020 року, тобто повну вартість туру.

В 2020 році запроваджено режим надзвичайної ситуації на всій території України до 31.10.2020 року, одночасно із запровадженням карантину до 31.10.2020 року, тобто у період заброньованого туру.

Отже, станом на серпень 2020 року, перетин державного кордону України з туристичними цілями громадянами України був обмежений, перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення припинено, а тому туристичне обслуговування у зазначеному у договорі напрямку було неможливим, і цю обставину турагент усунути не міг.

04 серпня 2020 року позивачці зателефонувала туристичний агент та запропонувала подовжити дію договору на один рік, тобто перенести тур на 26.08.2021 року, на що вона дала свою згоду.

Проте, тур передбачений умовами Договору, 26.08.2021 року був анульований оператором, тобто послуги передбачені Договором черговий раз не надані.

Оскільки, позивачка свої зобов`язання щодо сплати туристичних послуг виконала в повному обсязі, сплатила в вартість туру в розмірі 148200,00 гривень, а відповідач, як сторона за договором та туроператор, свої зобов`язання за Договором не виконав і грошові кошти не повернув, позивачка просила суд: розірвати Договір на туристичне обслуговування № 3001/1 від 30 січня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро», стягнути на її користь сплачені кошти за Договором на туристичне обслуговування у сумі 139517,00 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано Договір на туристичне обслуговування № 3001/1 від 30.01.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Музенідіс Тревел Дніпро".

Стягнуто з ТОВ "Музенідіс Тревел Дніпро" на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за Договором на туристичне обслуговування № 3001/1 від 30.01.2020 року у розмірі 139517,00 гривень.

Стягнуто з ТОВ "Музенідіс Тревел Дніпро" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000,00 гривень.

Стягнуто з ТОВ "Музенідіс Тревел Дніпро" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 гривень.

Стягнуто з ТОВ "Музенідіс Тревел Дніпро" на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач здійснював реалізацію на території України туристичних продуктів грецького туроператора Mouzenidis Travel A.E. на підставі укладеного з останнім Агентського Договору №MZT/GR-DNR/16-1 з реалізації туристичного продукту та окремих туристичних послуг від 23 травня 2016 року.

У відповідності до п. 1.1 зазначеного Договору, компанія ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» зобов`язується за винагороду здійснювати угоди та/або інші правочини з реалізації сформованих партнером (Mouzenidis Travel A.E.) туристичних продуктів або окремих туристичних послуг, а також забезпечити комплекс заходів з їх реалізації на умовах цього Договору. Реалізація туристичного продукту (комплекс послуг по розміщенню туриста, екскурсійні послуги, послуги гідів-перекладачів, а також інші послуги) або окремих туристичних послуг (в тому числі авіаперевезення, наземне обслуговування та інші послуги), надані згідно з заявками компанії, здійснюється ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» за дорученням, від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок партнера Mouzenidis Travel A.E.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що даний договір є формою підтвердження повноважень ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро».

Отже, ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» здійснює надання туристичних продуктів від імені та в інтересах, під контролем та за рахунок Туристичної компанії Mouzenidis Travel A.E. (Грецька Республіка), як туристичний агент та комерційний представник.

При укладенні договору на туристичне обслуговування № 3001/1 від 30 січня 2020 року, позивачка була належним чином ознайомленою в преамбулі Договору, що ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» є посередником та діє не від свого імені, а від імені туроператора нерезидента компанії Mouzenidis Travel A.E., яка безпосередньо надає туристичний продукт.

Зазначає, що сплачені позивачкою суми є транзитними для відповідача, всі кошти, отримані від туристів в якості оплати туристичних продуктів грецького туроператора, ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» перерахувало нерезиденту Mouzenidis Travel A.E, як транзитні кошти за агентським договором, з метою надання споживачам туристичних послуг, і у власність відповідача перейшла лише агентська винагорода. Mouzenidis Travel A.E запропонувало позивачці надати ваучер на майбутні поїздки протягом 18 місяців з дати отримання ваучеру, однак остання не погодилась на таку пропозицію.

Вважає, що обов`язок щодо повернення коштів за договором виникає у туроператора-нерезидента Mouzenidis Travel A.E., а не у відповідача ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро».

Щодо моральної шкоди, то вказує, що позивачка в позовній заяві не вказала на характер страждань, які нею понесено, а також негативні наслідки, яких вона зазнала.

Не погоджується відповідач й з висновком суду в частині стягнення з нього на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., який є необґрунтованим та явно завищеним.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Жук В.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» - адвоката Жука В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 30 січня 2020 року ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро», від імені та в інтересах Туристичних компаній MOUZENIDIS TRAVEL S.A, MOUZENIDIS TRAVEL СYPRUS LTD, MOUZENIDIS TRAVEL TBILISI LTG, MOUZENIDIS HUNGARY TRAVEL AGENCY Kft (далі Туроператор), від імені та за дорученням якого на підставі агентського Договору на реалізацію туристичного продукту укладає договір в особі ОСОБА_2 (далі - Турагент), уклаено Договір на туристичне обслуговування №3001/1 з ОСОБА_1 (далі - Замовник).

За змістом наведеного сторонами договору виступають: ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» - Туроператор; ОСОБА_2 - Турагент; ОСОБА_1 - Замовник.

Відповідно до п.1.2 Договору на туристичне обслуговування (надалі - Договір), Туроператор через Турагента зобов`язується забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а Замовник зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити його.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що послуги, які входять до складу Турпродукту, безпосередньо надаються Замовнику третіми oсобами - перевізником, готелем (або іншим засобом розміщення), страховою організацією та іншими особами.

Відповідно до п.2.6 Договору загальна вартість туру становить 5200 євро, що за поточним курсом оператора становить 148000,00 грн.

Відповідно до п.5.1 Договору Туроператор зобов`язаний забронювати та надати Замовнику турпродукт (пакет туристичних та пов`язаних послуг), замовлених Замовником в повному обсязі, кількості, якості та у визначені цим Договором терміни, про які сторони попередньо домовилися, за умови сплати повної вартості турпродукту Замовником у строки, встановлені даним Договором та додатками до нього.

Згідно Додатку № 1 до Договору 3001/1, туристичним продуктом є тур за маршрутом Київ/о.Корфу, трансфер о.Корфу/аеропорт Комено до готелю о.Корфу Grecotel Еva Palase-5* Dеluxe, 14 ночей/Double Superior (Panoremic Sea Viev), 2 Аd/Аlp все включено (Premium), медицина та інші витрати 15 днів, трансфер о. Корфу/аеропорт Комено, о. Корфу/Київ в період 27.08.2020 по 10.09.2020.

Відповідно до розрахункової квитанції № 3001/1 від 30.01.2020 року Замовником ОСОБА_1 сплачено повну вартість турпродукту, відповідно до умов Договору в сумі 148 000,00 грн.

Відповідно до п.5.3 Договору Туроператор зобов`язаний у випадку виникнення обставин, що роблять неможливими надання Замовнику послуг з вини Туроператору (за винятком випадків форс-мажорних обставин та відмова консульських установ у видачі замовнику та/або туристам) у разі невжиття заходів для заміни замовлених послуг па альтернативні, повернути кошти, оплачені замовником, в т.ч. туристом, за врахуванням фактично понесених Туроператором, Турагентом витрат.

10.10.2017 року між ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро», від імені та в інтересах Туристичних компаній MOUZENIDIS TRAVEL S.A, MOUZENIDIS TRAVEL СYPRUS LTD, MOUZENIDIS TRAVEL TBILISI LTG, MOUZENIDIS HUNGARY TRAVEL AGENCY Kft (далі - Принципал) та ФОП ОСОБА_2 (далі- Агент) було укладено Агентський договір на реалізацію туристичного продукту № АДТА/17-DNR.00418.

Відповідно до п.1.2 вказаного Договору Агент зобов`язується за винагороду та за дорученням від імені та в інтересах і за рахунок принципала вчинити юридичні та/або інші дії з реалізації туристичного продукту, сформованого принципалом та/або окремих послуг принципала.

Згідно п.6.1,6.3., вказаного Договору, Принципал визначає вартість турпродукту у гривні, яка оплачується Агентом на підставі рахунку на оплату Принципала.

30.01.2020 року ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» надано ФОП ОСОБА_2 рахунок № CFU27080A7 на оплату заявлених ОСОБА_1 туристичних послуг з 27.08.2020 по 10.09.2020 року.

Платіжним дорученням № 468 від 30.01.2020 року підтверджено, що ФОП ОСОБА_2 сплатила на користь ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» грошові кошти у сумі 139479,00 грн., як плату за туристичні послуги, згідно рахунку на оплату CFU 27080А7 від 30.01.2020 року.

25.10.2021 року ОСОБА_1 звернулась до ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» із претензією, у якій просила відшкодувати понесені нею збитки внаслідок анулювання туру за Договором на туристичне обслуговування № 3001/1 від 30.01.2020 року та повернути сплачену суму у розмірі 148000,00 грн.

Згідно квитанції ВАSS_5 від 26.01.2022 року ОСОБА_2 повернула ОСОБА_1 комісію за туристичні послуги по бронюванню туру до Греції в сумі 8483,00 грн.

Турпродукт, визначений у Додатку 1 до Договору на туристичне обслуговування не отриманий позивачкою ОСОБА_1 , а оплачені грошові кошти Туроператором не повернуті.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для розірвання договору та повернення грошових коштів, через істотне порушення відповідачем законодавства про захист прав споживачів та умов укладеного договору на туристичне обслуговування, внаслідок чого позивачці завдана шкода у вигляді повного позбавлення її того, на що вона розраховувала при укладанні договору, а саме подорожі до Греції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 1 Закону України "Про туризм" визначено, що туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням.

Згідно статті 5 Закону України "Про туризм", учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Туристичні оператори (далі - туроператори) це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;

Туристичні агенти (далі - турагенти) це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг;

Відповідно до ст.20 Закону України "Про туризм", за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

За правилом ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послу і одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом ч.11 ст.20 ЗУ «Про туризм», туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Згідно із наведеною нормою закону саме туроператор, а не турагент є особою, яка несе відповідальність перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Верховний Суд України у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-42цс13 зробив правовий висновок про те, що «за частинами першою, другою, десятою статті 20, частиною другою статті 30, частинами першою, другою статті 32, частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» від 15 вересня 1995 року № 324/95-ВР (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частиною четвертою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, статей 610,611, частиною п`ятою статті 653, частиною першою статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі №569/16256/19 (провадження № 61-9034св20) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2021 року у справі №559/1604/18 (провадження №61-782св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Туристичні послуги, відповідно до умов договору, мав надавати саме туроператор, тобто у даному випадку відповідач ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро», з яким позивачкою було укладено договір на туристичне обслуговування.

За таких обставин, саме ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» повинне нести відповідальність за порушення умов договору.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» здійснює посередницьку (представницьку) діяльність із надання туристичних продуктів від імені та в інтересах Туристичної компанії Mouzenidis Travel А.Е. (Грецька Республіка), а тому відповідач не може відповідати за зобов`язання, встановлені договором №3001/1 від 30 січня 2020 року, не заслуговують на увагу.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь.

Статтею 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

Установивши фактичні обставини у даній справі та на підставі зазначених норм Закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме відповідач ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро», як туроператор, несе відповідальність за невиконання умов укладеного між сторонами договору про надання туристичних послуг у спірних правовідносинах, зокрема повернути позивачці одержані у неї грошові кошти у зв`язку із невиконанням договору (ненадання послуг), оскільки відповідач не надав позивачам жодних документів для поїздки та відмовив їй у здійсненні оплаченої туристичної подорожі. При цьому, правовідносини, які виникли між відповідачем та іншими особами не можуть впливати на права позивачки, яка належно виконала умови укладеного ними договору.

Окрім цього, судом першої інстанції вірно враховано, що, за змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про туризм» заподіяна туристу моральна шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності у порядку встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із Глобальним етичним кодексом туризму, туристичну діяльність необхідно здійснювати в гармонії із специфічними особливостями і традиціями приймаючих регіонів і країн, дотримуючись при цьому їх законів, звичаїв і традицій.

Встановлено, що позивачка тривалий час очікувала на виконання умов договору на туристичне обслуговування, послуг не отримала, у зв`язку з чим, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов вірного висновку про стягнення з ТОВ Музенідіс Тревел Дніпро на користь позивачки ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги відповідача ТОВ Музенідіс Тревел Дніпро про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих з відповідача ТОВ Музенідіс Тревел Дніпро на користь ОСОБА_1 , є необґрунтованим, не підтверджений належними доказами та явно завищеним.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та адвокатом Жук В.В. укладено Договір про надання правової допомоги від 28.01.2022 року та підписаний Розрахунок розміру витрат на професійну правову допомогу, в якому чітко вказані види послуг, що надані адвокатом із зазначенням часу та вартості, а саме: усна консультація клієнта з питань захисту його інтересів у суді 1 годині 500 грн., вивчення документів 1,5 години 1000 грн., вивчення та аналіз судової практики із спірного питання 1,5 години 1000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу 4 години 2500 грн., представництво у суді 3000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 01-01-22, ОСОБА_1 сплатила на користь Адвокатського бюро «Жук та партнери» за договором про надання правової допомоги грошові кошти у сумі 8000,00 грн.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, а також зважаючи на часткове задоволення заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. є обґрунтованими та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат та є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Дніпро» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: