Справа № 442/2277/22 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/2247/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

з участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника АТ «Львівгаз» - Турчиняка Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» Дрогобицького РВ Дрогобицького району, Акіонерного товариства «Львівгаз» Дрогобицьке відділення, Комунального підприємства «Комунальник» Дрогобицької міської ради, Комунального підприємства «ЖЕО», Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» Дрогобицький район електричних мереж, Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради поділ квартири, встановлення порядку користування квартирою та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

05 травня 2022 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» Дрогобицького РВ Дрогобицького району, Акіонерного товариства «Львівгаз» Дрогобицьке відділення, Комунального підприємства «Комунальник» Дрогобицької міської ради, Комунального підприємства «ЖЕО», Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» Дрогобицький район електричних мереж, Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради поділ квартири, встановлення порядку користування квартирою та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) серії НОМЕР_1 від 30 грання 2006 року виданого Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками даної квартири, власність - спільна сумісна - про це зазначено у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 червня 2006 року № 11065961.

Згідно технічного паспорту на приватизовану квартиру АДРЕСА_2 загальна площа квартири 64,5 кв.м., житлова площа - три кімнати по 18,5; 13,7; 9,4 кв.м., отже, житлова площа становить 41,6 кв. м.

Позивач ОСОБА_3 займає середню по площі кімнату, що в процентному відношенні становить 13,7/41,6 = 0,329326923, тобто займає дещо меншу площу ніж 1/3 частка від житлової площі даної квартири.

Спір щодо користування квартирою виник давніше, а офіційний характер він отримав коли ОСОБА_1 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 плати з комунальні послуги, яку нібито вона за власні кошти заплатила комунальним організаціям, хоча вона також давала кошти на оплату, комунальних платежів (рішення віл 25 лютого 2022 року у справі Дрогобицького міськрайонного суду №442/4380/21 ).

Чинним законодавством не передбачено процедури оформлення передачі коштів від одного співвласника іншому для оплати комунальних платежів, відповідно той в кого наявна на руках квитанція заявляє, що цей платіж здійснений виключно за його рахунок.

Оскільки співвласники не можуть погодити добровільно порядок користування квартирою та її утримання, є необхідність, щоб спір вирішив суд.

З урахуванням вищенаведеного, просила здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній сумісній власності, на частки:

1) визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/3 ідеальну частку квартири;

2) за відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - право власності по 1/3 ідеальній частці на квартиру;

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

1) визнавши за ОСОБА_3 право користування кімнатою площею 13,7 кв. м.;

2) кімнати площею 18,5 та 9,4 кв. м. залишити у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Здійснити поділ особових рахунків за комунальні послуги, зобов`язавши відповідачів:

1) Комунальне підприємство «Комунальник» Дрогобицької міської ради, Комунальне підприємство «Управитель «ЖЕО», відкрити особові рахунки на ім`я ОСОБА_3 з нарахуваннями на них сум за надані послуги відповідно до умов чинного законодавства, а саме в розмірі 1/3 частки нарахувань по оплаті послуг за квартиру в цілому;

2) TOB «Львівгаззбут» Дрогобицький РВ, Дрогобицький р-н; AT «Львівгаз» Дрогобицьке відділення; ПАТ «Львівобленерго», Дрогобицький район електромереж, Комунальне підприємство "Дрогобичводоканал" відкрити особові рахунки на ім`я ОСОБА_3 з нарахуваннями на них сум за надані житлово-комунальні послуги відповідно до умов чинного законодавства, а саме в розмірі 1/3 частки нарахувань по оплаті послуг за квартиру в цілому (до встановлення приладів обліку по цьому рахунку відповідно до чинного законодавства).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Змінено право власності на квартиру АДРЕСА_1 зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність.

Визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 за кожним по 1/3 ідеальній частині, припинивши право спільної сумісної власності на квартиру.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 992,40 грн. судового збору в дохід держави.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 та представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на те, що суд першої ухвалив рішення, яким змінив право власності на квартиру зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність, припинивши право спільної сумісної власності на квартиру, що є порушенням вимог ст. 13 ЦПК України.

Вказує, що можна передати ОСОБА_3 у власність однокімнатну квартиру в рахунок її частки у квартирі АДРЕСА_1 , що можливо вирішити шляхом укладенні мирової угоди з наступним її затвердженням судом.

Вважає, що в такий спосіб можливо врегулювати заявлені у позові вимоги ОСОБА_3 , які суд за законом вирішувати не вправі.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначає, що відповідачки лише проти офіційно закріплення відносин, що склалися, але не заперечують матеріального права позивачки на користування кімнатою площею 13,7 кв.м.

Звертає увагу на те, що учасниками судового процесу не заявлялись клопотання щодо проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою відповідності площі кімнати розміру частки позивача у спільній сумісній власності.

Стверджує, що суд зазначив, що не надано варіантів встановлення порядку користування квартирою відповідним фахівцем, однак позивачка бажала закріпити за собою конкретну кімнату, яка за площею менша ніж її ідеальна частка.

Зазначає, що без оформлення особового рахунку окремо на позивача, вона не зможе виконати своє зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, оскільки законодавством не передбачено оформлення факту передачі коштів між співвласниками на таку оплату.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника АТ «Львівгаз» - Турчиняка Я.І., перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) серія НОМЕР_1 від 30 травня 2006 року виданого Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради.

Іншими співвласниками є ОСОБА_1 і ОСОБА_5 .

Відповідно до технічного паспорта вказана квартира складається з трьох кімнат відповідно: 18,5 кв.м., 13,7 кв.м. і 9,4 кв.м., житловою площею 41,6 кв., кухні, ванної кімнати, та коридору. Загальна площа квартири становить 64,5 кв.м.

Суд першої інстанції зазначив, що є підстави для задоволення вимог позивача та визначення, що співвласникам вказаної квартири належить по 1/3 ідеальній частині спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Обставин, які б мали істотне значення для збільшення чи зменшення частки співвласників судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з рівності часток та враховуючи, що співвласників майна є троє, їхні частки не визначені, що перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своєю власністю, суд першої інстанції правильно задовольнив позов в цій частині.

Щодо позовної вимоги про встановлення порядку користування квартирою, шляхом визнання за позивачкою право користування кімнатою площею 13,7 кв.м., у відповідності до її частки у квартирі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги, виходячи з наступного.

Верховним Судом України у правових висновках роз`яснено, що встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Суд першої інстанції зазначив, що йому не було надано варіантів встановлення порядку користування квартирою, запропонованих відповідним фахівцем, який має спеціальні знання. Учасниками судового розгляду не заявлялись клопотання щодо проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою відповідності площі вказаної кімнати розміру частки позивача у спільній сумісній власності.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог про здійснення судом поділу особових рахунків за комунальні послуги, зобов`язавши відповідачів відкрити особові рахунки на ім`я ОСОБА_3 з нарахуваннями на них сум за надані житлово-комунальні послуги відповідно до чинного законодавства, а саме в розмірі 1/3 частки нарахувань по оплаті послуг за квартиру в цілому (до встановлення приладів обліку по цьому рахунку відповідно до чинного законодавства), суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572. в редакції від 14.01.2009 - Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, власник квартири зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або Законом. А згідно з п. 10 цих Правил, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласників, розподіляють за узгодженням загальні втрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється:

- за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника;

- за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць;

- за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник.

Таким чином, порядок розподілу витрат на утримання квартири та житлово-комунальні послуги, за умови, що у квартирі мешкає декілька користувачів, та при наявності спору з цього питання, визначений зазначеним нормативним документом у порядку вище викладеному.

Виходячи з положень ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Стаття 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 ЦК України вказують, що власність зобов`язує.

Ст. 322 ЦК України, встановлює, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

В силу п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень будинку і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. З наведених норм вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала витрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ст. 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строк внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги будинку (квартири), що належить громадянинові.

Ст. 104 ЖК України та п. 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій» встановлено, що спори, які виникають під час користування приміщеннями жилих будинків розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку.

Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Наведена вище правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеного у постанові від 13 березня 2019р. у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та у постанові від 19.08.2020р. у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача про порушення його права не доведене, відтак є припущенням, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може бути покладено в основу доказування.

Аналіз викладених норм права дає підстави для висновку, що частина позовних вимог позивачки не ґрунтуються на нормах права, оскільки чинним законодавством не передбачено проведення поділу особових рахунків за комунальні послуги, або ж відкриття декількох особових рахунків в одному житлі, відтак не можуть бути задоволені. Крім цього, за законом суд не наділений правом проводити поділ особових рахунків за комунальні послуги.

Апеляційні скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.