Справа № 456/1968/22
Провадження № 2/456/856/2022
РІШЕННЯ

іменем України

24 листопада 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М. ,

з участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись в суд з позовом до відповідача та просять ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 такими, що втратив право на користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі мають зареєстроване місце проживання вони як співвласники, а також ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ..

ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі з 1998 р., а саме після постановлення Стрийським районним судом Львівської області рішення суду про розірвання шлюбу від 14.04.1998.

Оскільки відповідач не проживає у квартирі більше двадцяти років, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право на користування житло на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Позивачі та представник позивачів в судове засідання не з`явились хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, однак подали до суду заяву в якій просили розгляд справи проводити у їхній відсутності.

В судовому засіданні 7.10.2022, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, додатково пояснив, що відповідач це його батько, який до 1998р. проживав разом з ним за вищевказаною адресою. Однак після розлучення з матір`ю, батько виїхав за кордон, і з того часу не повертався, його місце перебування їм не відоме, жодних контактів вони не підтримують. Ще на початку, батько надав доручення матері, яким уповноважив її зняти його з реєстрації за вищевказаною адресою, але термін доручення вийшов та мати не встигла цього зробити. Відтак просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав.

А тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає неявку відповідача в судове засідання неповажною та за згодою позивача та представника позивачів, вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Судом встановлено, що у відповідності до копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 28.12.1998 та копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.1999 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 ./а.с. 12,13/.

Також, як вбачається з довідки № 1272 від 21.06.2022 виданої виконавчим комітетом Моршинської міської ради Львівської області у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , - співвласник 1970 р.н., ОСОБА_1 , 1990 р.н., ОСОБА_4 - 2013 р.н., ОСОБА_5 - 1966 р.н.., ОСОБА_1 - 2016 р.н.. /а.с.15/

Згідно наявного у матеріалах справи копії акту обстеження на предмет проживання кількості осіб по АДРЕСА_2 від 05.05.2020 комісією у складі керуючого справами виконавчого комітету Монастирська О.З., головного спеціаліста відділу економічного розвитку та інфраструктури Гойсак Г.М., головного спеціаліста юридичного відділу - Дармонук Н.М., у присутності свідків сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було виявлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає ОСОБА_3 /а.с.16/

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями свідків.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 повідомила, що проживає по сусідству з позивачем від народження. Вказала, що батько позивача, виїхав і не проживає в квартирі більше 20 років, жодного разу за увесь цей час вона його не бачила. На даний час в спірній квартирі проживає позивач ОСОБА_1 з дружиною та дітьми.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що проживає в одному будинку з позивачем з 2008р., добре знає сім`ю. Батька позивача, жодного разу не бачив, той ніколи там не появляється.

Суд надає віри і приймає покази свідків, так як інформації, що свідчила б про їх зацікавленість у вирішенні даної справи в суду не має, та їх покази не суперечать іншим доказам по справі.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Будь-яких даних, про те, що відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з поважних причин судом у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач протягом тривалого часу не проживає в спірному житлі, не сплачує комунальні послуги, а позивачі, як власники житла, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України мають право вільно володіти, користуватися та на підставі ст. 319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а відповідно до ст. 391 ЦК України - мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним помешканням.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, в квартирі АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Головуючий суддя Н. М. Янів