ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/2087/21 Номер провадження 22-ц/814/3117/22Головуючий у 1-й інстанції Тимош О.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Синєпольської Ольги Валеріївни

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року, ухвалене суддею Тимош О.М., повний текст рішення складено - 08 грудня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», третя особа: державний реєстратор КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Шевцова Лариса Вікторівна, про визнання нечинним договору уступки права вимоги, застосування до договору правових наслідків, визнання нечинним акту приймання-передачі квартири, скасування запису про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», третя особа: державний реєстратор КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Шевцова Лариса Вікторівна, про визнання нечинним договору уступки права вимоги, застосування до договору правових наслідків, визнання нечинним акту приймання-передачі квартири, скасування запису про державну реєстрацію права власності, в якому просила суд визнати нечинним договір уступки права вимоги від 05.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Куряжський домобудівельний комплекс», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; застосувати до договору уступки права вимоги від 05.11.2018 року правові наслідки тристоронню реституцію, а саме: привести сторони у положення, що існувало до укладення договору уступки, для чого зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Куряжський домобудівельний комплекс» повернути ОСОБА_2 усі отримані кошти відповідно до абзацу 5 договору, повернути ОСОБА_3 усі права за договором купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року; визнати нечинним акт приймання - передачі квартири від 08.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №29284700 від 28.11.2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та виключити його з опису об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомості №101.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з вересня 2001 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2016 року шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі ОСОБА_3 в інтересах сім`ї був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року та внесені спільні сімейні кошти на придбання квартири у новобудові. У подальшому 05.11.2018 року відповідач ОСОБА_3 одноособово без згоди позивача уклав з відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» договір уступки права вимоги до договору купівлі-продажу майнових прав, тристоронню угоду, відповідно до якої ОСОБА_3 без компенсації втратив усі права на майбутню квартиру. Позивач зазначає, що у відповідності до графіка оплати майнових прав, який міститься у додатковій угоді №2 від 27.05.2015 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року на момент розірвання шлюбу сторонами було сплачено 217 530 грн. сімейних коштів, що складає 64,33 % загальної суми договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року - 338 159 грн. Позивач вважає, що укладення зазначеного договору уступки права вимоги та подальша реєстрація права власності на майно за ОСОБА_2 є незаконними та порушують майнові права позивача. Позивач стверджує, що про укладення договору уступки права вимоги до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року їй стало відомо з листа забудовника ПАТ «КДБК» №55 від 31.01.2019 року, наданого на адвокатський запит. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.11.2018 року Державний реєстратор КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» у Харківській області Шевцова Л.В. зареєструвала за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Підставою для державної реєстрацію є акт приймання-передачі квартири 08.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року та додаткових угод. Ринкова вартість квартири на час звернення до суду складає 685 200 грн. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 незаконно уклав договір уступки права вимоги до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року. Позивач не надавала згоди на укладення оспорюваного договору, який, на її думку, є договором дарування, тому є таким, що укладений з пороком волі. ОСОБА_4 вказує, що про відсутність реальних намірів уступити право вимоги з боку відповідача ОСОБА_3 підтверджується безоплатним характером укладеного договору, тобто фактично ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 спільні з позивачем майнові права на значну суму.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс», третя особа: державний реєстратор КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Шевцова Лариса Вікторівна, про визнання нечинним договору уступки права вимоги, застосування до договору правових наслідків, визнання нечинним акту приймання-передачі квартири, скасування запису про державну реєстрацію права власності відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі загальних засад цивільного судочинства, зокрема неприпустимості позбавлення права власності, справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. Суд першої інстанції встановив, що доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 при укладенні оспорюваного договору діяли недобросовісно, не надано, позивач не заперечувала у судовому засіданні проти того, що питання продажу майнових прав на квартири обговорювалося між нею та колишнім чоловіком, тому слід відмоити у задоволенні позовної вимоги про визнання нечинним договору уступки права вимоги від 05.11.2018 до Договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Куряжський домобудівельний комплекс», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В частині позовної вимоги про визнання договору нечинним, суд прийшов до висновку, що вона є некоректною, оскільки не передбачена законом, зокрема ст. 215 ЦК України, на яку в обгрунтування позовних вимог посилається позивач. Також суд дійшов висновку у відмові у задоволенні позовних вимог про застосування до договору уступки права вимоги від 05.11.2018 року правових наслідків тристоронньої реституції; визнання нечинним акта приймання передачі квартири від 08.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №29284700 від 28.11.2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру та виключення його з опису об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомості №101, як похідних від основної позовної вимоги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Синєпольська О.В., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції як ухвалене на припущеннях та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції визнав той факт, що угода укладена незаконно, за відсутності згоди та волевиявлення позивача, але відмовився поновити її майнові права. Вказує на прихильність суду до відповідача ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позивачем було заявлено відвід суду. Також зазначає, що у мотивувальній частині рішення судом не вказано те, що представник відповідача Приватне акціонерне товариство «Куряжський домобудівельний комплекс» у судовому засіданні 01.11.2021 року підтвердила обов`язкове додержання з його боку вимог ч. 3 ст. 65 СК України при укладенні усіх угод придбання майнових прав, що на укладення угод запрошуються чоловік (жінка) покупця, який/а повинні письмово підтвердити, що не заперечують проти укладення такої згоди. Фактично цей представник підтвердила пояснення позивача, яка суду пояснила, що при укладенні договору купівлі-продажу майнових прав від 27.02.2014 року вона була присутня особисто, писала заяву про те, що надає згоду на придбання майнових прав, що гроші, які вносяться за договором на забудову житла, є спільними коштами подружжя. Вказує, що відповідач Приватне акціонерне товариство «Куряжський домобудівельний комплекс» заздалегідь знав, що договір уступки права вимоги від 05.11.208 року є незаконним без згоди позивача, але умисно приховав цю інформацію від ОСОБА_2 . Також вказує, що ОСОБА_3 знав про ці обставини, але, бажаючи приховати факт продажу майнових прав від колишньої дружини, умисно не повідомив ОСОБА_2 , цим скоїв протиправні дії, проте, суд не надав жодної правової оцінки такої поведінки сторін у договорі. Також зазначає, що при складанні рішення суд опустив ряд припущень, не доведених жодним чином, а саме про те, що відповідач ОСОБА_2 , крім сплати вартості прав у сумі 338 200 грн., витратила кошти на ремонт квартири, оскільки суду не було надано доказів в цій частині. Також є припущенням те, що задоволення позову буде мати наслідком позбавлення ОСОБА_2 права власності на належне їй єдине житло, хоча позивачем надано докази про те, що ОСОБА_2 була власником іншої квартири та володіє елітним житловим будинком. Також вказує, що суд у рішення посилається на те, що позивач не позбавлена права поновити порушені права під час розгляду справи про поділ майна подружжя, яка перебуває у провадженні Київського районного суду м. Харкова, що надає можливість позивачу отримати частину майна (його вартості), яка належить їй в порядку поділу спільного майна подружжя, при цьому суд взяв до уваги те, що позивач має постійне місце проживання та не потребує житла, що є також припущенням суду.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04.01.2022 року витребувана дана цивільна справа з Московського районного суду м. Харкова (т.2 а.с.115).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.01.2022 року відкрито апеляційне провадження у даній справі (т.2 а.с. 121).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.02.2022 року справа призначена до апеляційного розгляду на 28.07.2022 року, з викликом учасників справи (т.2 а.с. 123).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 01.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 124).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року справа призначена до розгляду на 12.10.2022 року на 10-20 год., з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 126).

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 139-145). 12.10.2022 року до Полтавського апеляційного суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 з проханням не розглядати справу у її відсутність до закінчення війни, 25.11.2022 року до апеляційного суду вдруге надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про відкладення справи розглядом до закінчення військових дій (воєнного стану) на території України, оскільки не має можливості бути присутньою на засіданні суду через вимушене переселення в безпечніше місце внаслідок руйнування її квартири. При цьому, відповідач ОСОБА_2 не вказала у заяві інші об`єктивні причини для відкладання справи розглядом, позивач ОСОБА_1 доказів щодо свого фактичного місця перебування на даний час та існування інших об`єктивних причин для відкладення справи розглядом суду не надала.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Згідно наказу голови Полтавського апеляційного суду № 4.7-13/05 від 28.02.2022 року Полтавський апеляційний суд з 24 лютого 2022 року працює в штатному режимі.

Тому, Полтавський апеляційний суд звертає увагу, що в разі подання заяви про відкладення розгляду справи з посиланням на загальні обставини введення воєнного стану і ситуації в країні, необхідно зазначати обставини індивідуального впливу воєнного стану на неявку відповідного учасника справи, що впливає на оцінку та визнання судом причин неявки поважними.

Згідно ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів враховуючи те, що позивач та відповідач ОСОБА_2 мають право заявити клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення EASYCON (ст. 212 ЦПК України), приймати участь у розгляді через представника (ст. 58 ЦПК України), проте, таким правом не скористалися, представник позивача - адвокат Синєпольська О.В. належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, заяв та клопотань про відкладення справи розглядом суду не надала, тому у відповідності до вимогч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 21.09.2002 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2016 року (т.1 а.с. 17).

Під час перебування у шлюбі 27.02.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Куряжський домобудівельний комплекс як продавцем та ОСОБА_3 як покупцем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №3133, за яким продавець зобов`язався передати майнові права на квартиру у власність покупцеві, а покупець зобов`язався прийняти майнові права на квартиру АДРЕСА_3 та оплатити її на умовах та в порядку, визначених у цьому договорі (т.1 а.с. 18,147-150).

Додатковою угодою №1 від 28.09.2014 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року внесено зміни до п.4.2 розділу 4 «Ціна договору та порядок розрахунків», змінено графік розрахунків (т.1 а.с.19).

Додатковою угодою №2 від 27.05.2015 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року внесено зміни до п.1.1 та п.4.2 (т.1 а.с. 20-21).

Додатковою угодою №3 від 29.07.2016 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року внесено зміни до п.1.1 та п.1.2 (т.1 а.с. 22).

Додатковою угодою №4 від 02.11.2016 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року внесено зміни до п.1.1, п.1.2, п.4.1 (т.1 а.с. 23).

05.11.2018 року між ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» (сторона-1), ОСОБА_5 (сторона-2) та ОСОБА_2 (сторона-3) укладено договір уступки права вимоги від 05.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав № 3133 від 27.02.2014 року (т.1 а.с. 24-25).

Згідно з цим договором сторона-1 є боржником сторони-2 за договором №3133 від 27.02.2014 року. Борг сторони-1 перед стороною-2 складає: майнові права на одну однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Сторона-2 уступає стороні-3 право вимоги від сторони-1 та виконання обов`язків по договору №3133 від 27.02.2014 року. Сторона-3 приймає дане право. Сторона-2 зобов`язується передати стороні-3 усі необхідні документи, які підтверджують право вимоги квартири, протягом 5 робочих днів з моменту підписання цього договорі. Сторона-3 сплачує на користь сторони-1 суму у розмірі 16 908,00 грн. в день підписання договору уступки права вимоги. Сторона-1 після підписання цього договору зобов`язується передати стороні-3 майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 згідно з договором №3133 від 27.02.2014 року. Після підписання договору уступки права вимоги обов`язки сторони-1 перед стороною-2 вважаються виконаними, сторона-2 втрачає право вимоги від сторони-1 виконання обов`язків по договору №3133 від 27.02.2014 року.

Відповідно до акту приймання-передачі квартири від 08.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) склали акт про те, що продавець передав, а покупець прийняв квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,60 кв.м на суму 355 067,00 грн. (т.1 а.с. 26).

31.11.2015 року ОСОБА_1 було сплачено в рахунок оплати за договором №3133 від 27.02.2014 року за майнові права на квартиру АДРЕСА_5 грн (т.1 а.с. 27).

З листа ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» №55 від 31.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 сплатив в повному обсязі вартість майнових прав у сумі 338 159,00 грн. (т.1 а.с.28).

Відповідно до Інформаційної довідки №236740691 від 13.12.2020 року за ОСОБА_2 28.11.2018 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» Шевцовою Л.В. (т.1 а.с. 29-30).

Відповідно до інформаційної довідки про вартість майна, виданої ТОВ «НТЦ Землевласник» від 04.02.2019 року, вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_6 , становить 685 200 грн. (т.1 а.с. 31-35).

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 з 06.01.2021 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 44-45).

З ухвали Київського районного суду м.Харкова від 14.05.2019 року у справі №640/3428/19 вбачається, що у провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Предметом розгляду, серед іншого, є майнові права за договором купівлі-продажу №3133 від 27.02.2014 року з ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» на квартиру в новобудові: АДРЕСА_7 , адреса якої в подальшому була змінена на: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 69-71).

З уточненої позовної заяви ОСОБА_1 у справі №640/3076/19 також вбачається, що майнові права на зазначену квартиру є предметом позову про поділ спільного майна подружжя (т.1 а.с. 86-91).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2021 року провадження у справі №640/3428/19 - зупинено (т.1 а.с. 169).

Суд першої інстанції не взяв до уваги надану позивачем ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.08.2020 року у справі №953/11927/20 та витяг з ЄРДР як такі, що не стосуються предмету доказування (т. 1 а.с. 179,180).

Відповідно до довідки ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» №115/1 від 18.03.2021 року за договором купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року на квартиру АДРЕСА_2 , на дату 15.12.2015 року було внесено грошові кошти в сумі 199 530,00 грн. (т.1 а.с. 105).

12.09.2014 року відповідач ОСОБА_3 звертався до генерального директора ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» із заявою про розірвання договору про придбання квартири АДРЕСА_3 , договір №3133 від 27.02.2014 року (т.1 а.с. 106).

ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» у відповідь на заяву ОСОБА_3 листом від 10.10.2014 року №811/2 запропонував звернутися для укладення додаткової угоди за новим графіком платежів по договору купівлі-продажу майнових прав від 27.02.2014 року №3133 або для укладення додаткової угоди про розірвання договору (т.1 а.с. 107).

Відповідно до розписки 05.11.2018 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 за договором уступки права вимоги від 05.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року суму 338 200 грн. в рахунок оплати майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 (т.1 а.с.164).

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні приписи містять ч.1,2 ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, майнові права, придбані на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №3133, за яким продавець зобов`язується передати майнові права на квартиру у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майнові права на квартиру АДРЕСА_3 та оплатити їх на умовах та в порядку, визначених у цьому договорі, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Сторони визнали обставин щодо припинення фактичних шлюбних відносин 15.12.2015 року, тому на підставі ч.1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

На момент припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року на квартиру АДРЕСА_2 було внесено спільні кошти подружжя в сумі 199 530 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» №115/1 від 18.03.2021 року та не заперечується ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1 а.с. 105).

Згідно ч.1,2 ст. 65 ЦПК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 3 ст. 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Враховуючи, що для договору уступки права вимоги не передбачено нотаріальне посвідчення та державна реєстрація, то не вимагається обов`язкового нотаріального посвідчення згоди подружжя на його укладення.

Згідно із ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.1ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З розписки від 05.11.2018 року вбачається, що внаслідок укладення договору уступки права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року на квартиру АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_2 сплатила відповідачу ОСОБА_3 05.11.2018 року грошові кошти у сумі 338 200 грн. (т.1 а.с.164), що спростовує доводи позивачки про те, що укладений тристоронній договір є договором дарування.

Судом першої інстанції встановлено, що дійсно відповідачем ОСОБА_3 передано ОСОБА_2 право вимоги на майнові права на квартиру, за які ним внесено частково кошти, що є спільним майном подружжя.

Суд першої інстанції врахував, що майнові права на квартиру трансформувалися у право власності на нерухоме майно (квартиру) для відповідача ОСОБА_2 , яка, окрім сплати вартості майнових прав у сумі 338 200 грн., витратила кошти на ремонт квартири, завдяки чому вартість квартири збільшилася. На сьогодні ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у квартирі, право вимоги на майнові права щодо якої придбала у ОСОБА_3 , тобто ця квартира є її місцем постійного проживання. За таких обставин, суд не може не враховувати інтереси ОСОБА_2 , яка на законних підставах набула право власності на квартиру, а задоволення позову буде мати наслідком для відповідача позбавлення її права власності на належне їй нерухоме майно, яке до того ж є її єдиним житлом.

При цьому судом першої інстанції взято до уваги, що у провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває справа щодо поділу майна подружжя ( ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ). Предметом поділу майна подружжя, серед іншого, є частина майнових прав за договором купівлі-продажу №3133 від 27.02.2014 року з АТ «Куряжський домобудівельний комплекс» на квартиру в новобудові: АДРЕСА_7 , адреса якої у подальшому була змінена на: АДРЕСА_1 . Такий спосіб захисту порушеного права позивача у тій справі ОСОБА_1 відповідає інтересам подружжя та не зачіпає інтересів третіх осіб.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивач у справі не позбавлена права поновити свої порушені права під час розгляду цивільної справи №640/3428/19, яка перебуває у провадженні Київського районного суду м. Харкова. Поділ майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надасть можливість позивачу отримати частину майна (його вартості), яка належить їм в порядку поділу спільного майна подружжя. При цьому, суд взяв до уваги, що позивач ОСОБА_1 має постійне місце проживання та не потребує житла.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що під час перебування у шлюбі подружжям було частково сплачена вартість майнових прав на квартиру, а саме: 59% від загальної вартості майнових прав, а тому спільним майном подружжя у даному випадку є частина майнових прав.

При розгляді справи суд першої інстанції врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду №520/1740/15-ц від 15.02.2018, що відповідає ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі №916/2813/18 у п.8.65 вказала, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання нечинним договору уступки права вимоги, застосування до договору правових наслідків, визнання нечинним акту приймання-передачі квартири, скасування запису про державну реєстрацію права власності, в якому просила суд визнати нечинним договір уступки права вимоги від 05.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Куряжський домобудівельний комплекс», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; застосувати до договору уступки права вимоги від 05.11.2018 року правові наслідки тристоронню реституцію, а саме: привести сторони у положення, що існувало до укладення договору уступки, для чого зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Куряжський домобудівельний комплекс» повернути ОСОБА_2 усі отримані кошти відповідно до абзацу 5 договору, повернути ОСОБА_3 усі права за договором купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року; визнати нечинним акт приймання - передачі квартири від 08.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №29284700 від 28.11.2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та виключити його з опису об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомості №101.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановив суд першої інстанції, 21.09.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2016 року розірвано, рішення набрало чинності 29.02.2016 року ( т.1 а.с. 17).

Сторонами визнається та не заперечується припинення фактичних шлюбних відносин 15.12.2015 року.

Під час перебування сторін у шлюбі 27.02.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Куряжський домобудівельний комплекс як продавцем та ОСОБА_3 як покупцем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №3133, за яким продавець зобов`язався передати майнові права на квартиру у власність покупцеві, а покупець зобов`язався прийняти майнові права на квартиру АДРЕСА_3 та оплатити її на умовах та в порядку, визначених у цьому договорі (т.1 а.с. 18,147-150).

На момент припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року на квартиру АДРЕСА_2 було внесено спільні кошти подружжя в сумі 199 530 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» №115/1 від 18.03.2021 року та не заперечується ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1 а.с. 105).

05.11.2018 року, тобто після розірвання шлюбу, між ПАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» (сторона-1), ОСОБА_5 (сторона-2) та ОСОБА_2 (сторона-3) укладено договір уступки права вимоги від 05.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав № 3133 від 27.02.2014 року (т.1 а.с. 24-25).

Згідно письмової розписки від 05.11.2018 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 внаслідок укладення договору уступки права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року на квартиру АДРЕСА_2 , грошові кошти у сумі 338 200 грн. в рахунок оплати майнових прав на вказану квартиру (т.1 а.с.164).

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п.7 цієї ж Постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пред`являючи даний позов, позивач ОСОБА_1 не вказала підстави, передбачені законом, для визнання договору уступки права вимоги від 05.11.2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав №3133 від 27.02.2014 року нечинним. Крім цього, вона не є стороною у цьому договорі.

При цьому, обгрунтовуючи цю вимогу, позивач вказує на те, що цим договором порушується її право спільної сумісної власності на майно подружжя, проте, як встановив суд першої інстанції, згідно письмової розписки від 05.11.2018 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 338 200 грн. в рахунок оплати майнових прав за спірну квартиру, з яких сума 199 530 грн. є спільними коштами подружжя. Таким чином, майнові права на спірну квартиру після укладення договору уступки майнових прав від 05.11.2018 року трансформувалися у грошові кошти, які були отримані ОСОБА_3 від ОСОБА_2 . У даній справі позивачем не заявлені вимоги про стягнення половини спільно сплачених коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції визнав той факт, що угода укладена незаконно, за відсутності згоди та волевиявлення позивача, але відмовився поновити її майнові права, то ці доводи не впливають на законність та обгрунтовність рішення суду першої інстанції, позивач не зазначила підставу, передбачену ЦК України, для визнання угоди нечинною.

Доводи апеляційної скарги щодо прихильності суду до відповідача ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позивачем було заявлено відвід суду, то ці доводи також не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач скористалася правом заявити відвід суду, який було вирішено у відповідності до вимог ЦПК України. Згідно п.2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обгрунтованими, якщо апеляційну скаргу обгрунтовано такою підставою. У даному випадку підстави відводу, викладені у заяві ОСОБА_1 про відвід судді, не є обгрунтованими (т.2 а.с. 41-43).

Доводи апеляційної скарги про те, що у мотивувальній частині рішення судом не вказано те, що представник відповідача Приватне акціонерне товариство «Куряжський домобудівельний комплекс» у судовому засіданні 01.11.2021 року підтвердила обов`язкове додержання з його боку вимог ч. 3 ст. 65 СК України при укладенні усіх угод придбання майнових прав, що на укладення угод запрошуються чоловік (жінка) покупця, який/а повинні письмово підтвердити, що не заперечують проти укладення такої згоди, що фактично цей представник підтвердила пояснення позивача, яка суду пояснила, що при укладенні договору купівлі-продажу майнових прав від 27.02.2014 року вона була присутня особисто, писала заяву про те, що надає згоду на придбання майнових прав, що гроші, які вносяться за договором на забудову житла, є спільними коштами подружжя, то ці доводи не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду, стосуються обставин укладення договору купівлі-продажу майнових прав від 27.02.2014 року, який не є предметом спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач Приватне акціонерне товариство «Куряжський домобудівельний комплекс» заздалегідь знав, що договір уступки права вимоги від 05.11.208 року є незаконним без згоди позивача, але умисно приховав цю інформацію від ОСОБА_2 , що ОСОБА_3 знав про ці обставини, але, бажаючи приховати факт продажу майнових прав від колишньої дружини, умисно не повідомив ОСОБА_2 , цим скоїв протиправні дії, проте, суд не надав жодної правової оцінки такої поведінки сторін у договорі, то викладене є припущеннями позивача, на час укладення договору уступки права вимоги від 05.11.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, ОСОБА_2 не заявляє про порушення її прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що при складанні рішення суд опустив ряд припущень, не доведених жодним чином, а саме про те, що відповідач ОСОБА_2 , крім сплати вартості прав у сумі 338 200 грн., витратила кошти на ремонт квартири, оскільки суду не було надано доказів в цій частині, також є припущенням те, що задоволення позову буде мати наслідком позбавлення ОСОБА_2 права власності на належне їй єдине житло, хоча позивачем надано докази про те, що ОСОБА_2 була власником іншої квартири та володіє елітним житловим будинком, то ці доводи не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, вказане не є предметом спору і не є підставою для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд у рішення посилається на те, що позивач не позбавлена права поновити порушені права під час розгляду справи про поділ майна подружжя, яка перебуває у провадженні Київського районного суду м. Харкова, що надає можливість позивачу отримати частину майна (його вартості), яка належить їй в порядку поділу спільного майна подружжя, що суд взяв до уваги те, що позивач має постійне місце проживання та не потребує житла, що є припущенням суду, то ці доводи не заслуговують на увагу, т.я. не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Синєпольської Ольги Валеріївни - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов