Справа №490/886/22
н/п 2/490/1501/2022

Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2022 року

Центральний районний суд м. Миколаєва

У складі головуючого судді- Черенкової Н.П.,

при секретарі-Романовій К.Т.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Універсальна Товарна біржа « Миколаївська Нерухомість-2000» про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2022 року , ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0.10 га за адресою АДРЕСА_1 ( кадастровий номер :13:007:0010), третя особа Універсальна Товарна Біржа « Миколаївська Нерухомість- 2000».

Позовна заява мотивована тим, що 31.10.2001року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за АДРЕСА_1 , який заключений на Універсальній товарній біржі, та у подальшому 20.11.2001 року зареєстрований у ММБТІ.

Відповідно до зазначеного договору відповідач продала, а вона купила будинок за вказаною адресою.

Зазначав, що під час укладення договору між ними було досягнуто згоди щодо продажу як житлового будинку, так і спірної земельної ділянки. На підтвердження даних обставин продавцем був переданий їй державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку серії 1-МК № 007738. Вважала, що на підставі положень ч.1 ст.120 Земельного кодексу, ст.377 Цивільного кодексу у зв`язку набуттям права власності на будинок до неї перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,10 га із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень, і ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за вказаноюадресою.

2.Рух справи. Процесуальні дії суду.

Протоколом автоматизованого розподілу від 02.02.2022 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П.

Ухвалою від 03.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання .

Ухвалою суду від 16.08.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 06.10.2022 року.

У зв`язку з неявкою відповідача, слухання справи відкладено на 05.12.2022 року.

Позивач та її представник до судового засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач, третя особа до судового засідання не з`явились, заперечень не надали.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України.

3.Фактичні обставини справи, встановлені судом.

За Договором купівлі-продажу № 3-11 від 31.10.2001 року,посвідченого Універсальною товарною біржею» Миколаївська нерухомість 2000», ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила незакінчену будівлю за адресою АДРЕСА_1 . Будівля розташована на земельній ділянці площею 0,10 га, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на землю 1-0МК № 007738 від 21.01.2000 року.

Даний договір зареєстрований у ММБТІ 20.11.2001 року.

Заочним Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.02.2021 року даний Договір купівлі-продажу визнано дійсним.

Право власності за ОСОБА_1 зареєстровано 09.10.2021 року ( реєстраційний номер 060).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-МК № 007738, виданого 21.01.2000 року(р/н 2832), ОСОБА_2 належить 0.10 га земельної ділянки для облсуговування житлового будинку та господарських споруд в смт. Тернівка.

4. Мотивувальна частина.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права Статтею 41 Конституції встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.377 ЦК (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно із ч.1 ст.120 ЗК (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 381 ЦК визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої в селищах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, становить не більше 0,15 гектара (п.«г» ч.1 ст.121 ЗК).

Статтею 791 ЗК визначено порядок формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

ЗК доповнено ст.791 на підставі закону №3613-VI від 7.07.2011 «Про Державний земельний кадастр».

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із чч.1 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3 ст.5 ЦК).

На момент набуття права власності на житловий будинок (31.10.2001), у ЗК була відсутня зазначена норма, пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних» положень закону «Про державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно до постанови КМ «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 2.04.2002 №449 кадастровий номер як обов`язковий реквізит на державних актах на право власності на землю почав присвоюватися лише після 2.04.2002. Частиною 3 ст.3 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

При застосуванні положень ст.120 ЗК у поєднанні з нормою ст.125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Зазначене узгоджується з правовими висновками ВП ВС, викладеними у постанові від 16.06.2020 у справі №689/26/17. Встановлено, що у державному акті серії 1-МК №007738 від 21.01.2000 на спірну земельну ділянку зазначено площу ділянки в розмірі 0,10 га та вказано цільове призначення земельної ділянки: обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Відповідно до ст.1 закону «Про землеустрій» цільове призначення ділянки допустимі напрями використання відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення. Класифікація видів цільового призначення визначає поділ на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів. Відтак для набуття права власності на спірну земельну ділянку на підставі стст.120, 125 ЗК та ст.377 ЦК необхідною умовою є виділення зі спірної ділянки площею 0,10 га окремої ділянки з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень.

Зазначення в договорі купівлі-продажу житлового будинку від 31.10.2001, що житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,10 га, свідчить про автоматичний перехід права власності на спірну ділянку в цілому до нового власника житлового будинку.

Укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами у даному випадку тягнуло за собою безумовний перехід права власності на всю ділянку, на якій вони розташовані, оскільки визначений у державному акті розмір ділянки та зазначення у ньому цільового призначення, створили для нового власника житлового будинку юридичний наслідок у вигляді набуття права власності на всю ділянку.

Положеннями ст.76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладене. суд приходить до висновку, щопозов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3,4,18, 76-81,263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,10га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:007:0010.

Рішенняможе бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївськогоапеляційного суду шляхом подачіапеляційноїскаргипротягомтридцятиднів з дня йогопроголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошен олише вступну та резолютивн участини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішенняпитання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складенн яповного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційно їскарги всіма учасниками справи, якщо апеляційнускаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 05 грудня 2022 року.

Суддя : Черенкова Н.П.