Справа № 456/4086/19 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/1884/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Івасюта М.В.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та визнання особистої приватної власності,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовною заявою, в якій просить встановити факт припинення шлюбних відносин між ним та ОСОБА_4 з 13 січня 2018 року, визнати автомобіль марки «Ford Focus», н.з. НОМЕР_1 , таким, що належав ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, та стягнути на його користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 . У шлюбі з відповідачкою у них не склалися сімейні відносини, були постійні сварки, непорозуміння та розбіжності в поглядах на сімейне життя. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.03.2018 шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання однією сім`єю він з відповідачкою проживав у квартирі його батька. Їхні сімейні відносини, в тому числі фактично спільне проживання однією сім`єю припинилося з січня 2018 року, тобто їхня сім`я припинила своє фактичне існування. Позов про розірвання шлюбу відповідачка подала 05.02.2018. Згодом відповідачкою було подано позов про поділ майна подружжя, яким остання хотіла визнати автомобіль марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , спільним сумісним майном подружжя, проте таку було залишено без розгляду. Через два місяці відповідачкою було подано аналогічний позов, за результатом розгляду якого ухвалено рішення за його відсутності, яке було предметом апеляційного перегляду, що позбавило його права на вказаній стадії заявити зустрічний позов. Звертає увагу, що зазначений автомобіль ним був придбаний в період окремого проживання за особисті кошти, які отримані від рідного брата ОСОБА_6 . Більше того, ні його доходи, ні доходи відповідачки не давали можливості придбати спірний автомобіль, так як за час спільного проживання вони двічі їздили за кордон на дороговартісний відпочинок та відповідачка проходила лікування в приватній клініці Св. Параскеви у м. Львові. Враховуючи наведене, змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2022 року позов задоволено частково.

Встановлено, що фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , припинені з 13 січня 2018 року.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 копійок) сплаченого судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку 28 липня 2022 року оскаржила ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 . Вважає рішення суду в частині відмовлених позовних вимог незаконним. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було вз`ято до уваги докази в підтвердження того, що автомобіль марки «Ford Focus» 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 таким, що належав ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, оскільки такий був придбаний за кошти його рідного брата - ОСОБА_6 . Зазначає, що судами раніше не вирішувалися питання щодо належності позивачу спірного автомобіля на праві особистої приватної власності. Звертає увагу, що судом було проігноровано правову позицію Верховного Суду, викладені у Постанові Верховного Суду від 26.02.2020 справа №467/478/17. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2022 року в частині відмовленої позовної вимоги і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і його представника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з тих причин, що факт припинення шлюбних відносин 13 січня 2018 року встановлено судовим рішення яке набрало законної сили. Відмовляючи в задоволенні позову щодо визнання спірного автомобіля особистою приватною власністю позивача, суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що спірний автомобіль придбано за особисті кошти позивача та його рідних.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних причин.

Судом встановлено та підтверджується рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.03.2018, що сторони з 22.11.2016 перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюбі між сторонами розірвано 23.03.2018 /т. 1 а.с. 6/.

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 судом встановлено, що відповідачка 20.10.2018 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_8 та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 /т. 1 а.с. 56/.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2018 за заявою ОСОБА_5 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без розгляду /т. 1 а.с. 7/.

Згідно з довідкою про доходи від 26.02.2019, виданою ДВНЗ «Дрогобицький коледж нафти і газу», позивач ОСОБА_1 (на час видачі довідки) працював в ДВНЗ «Дрогобицький коледж нафти і газу» на посаді інженера-програміста та його дохід за період з січня 2017 року по грудень 2017 року становив 50225,74 грн. /т. 1 а.с. 8/.

Згідно з довідкою про доходи № 064 від 14.05.2018 відповідачка ОСОБА_5 (на час видачі довідки) працювала в ПрАТ «Моршинський завод мінеральних вод «Оскар»» на посаді оператора спецводоочищення та її дохід за період з січня 2017 року по грудень 2017 року становив 78406,43 грн. /т. 1 а.с. 9/

Долучені до матеріалів позовної заяви копії документів засвідчують факт звернення 13.01.2018 ОСОБА_4 до поліції, проведення судово-медичної експертизи та отримання висновку експерта /т. 1 а.с. 10-11/.

Рахунок на оплату № 1973 від 03.11.2016 підтверджує факт оплати ОСОБА_1 послуги щодо відпочинку в Єгипті на суму 17641,58 грн. /т. 1 а.с. 12/.

Згідно з довідкою, виданою ПП «Вест Аква Тревел», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали тур на відпочинок в Туреччині з 04.07.2017 по 11.07.2014 вартістю 21600 грн. /т. 1 а.с. 13/.

Відповідно до договору купівлі-продажу 4641/2018/797624 транспортного засобу від 23.01.2018 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_10 автомобіль марки «Ford Focus», д. н.з. НОМЕР_1 , за 157098,38 грн. /т. 1 а.с. 16/.

Відповідно до довідки АТ «Ощадбанк» від 05.05.2018 № 207 ОСОБА_1 16.01.2017, 17.01.2017 та 28.02.2017 року отримував міжнародні грошові перекази на загальну суму 6035,37 доларів США /т. 1 а.с. 20/.

Долучені до матеріалів справи копії нотаріально посвідченої заяви від 07.05.2018 та розписки від 28.02.2017 додатково підтверджують факт отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_6 в період січень-лютий 2017 року грошових коштів у сумі 6035 доларів /т. 1 а.с. 18-19/.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2018, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16.12.2019, ДНЗС - 16.12.2019, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (справа № 442/7794/18) спірний транспортний засіб, автомобіль марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін по справі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частку транспортного засобу, автомобіля марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 /т. 1 а.с. 50-55/.

Із листа виконавчого директора ТОВ «Медцентр Св. Параскеви» № 040222-1 від 04 лютого 2022 року судом встановлено, що вартість лікування ОСОБА_4 протягом 2017 року в ТОВ «Медцентр Св. Параскеви» склала 11730 грн. /т. 1 а.с. 236/.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визначення дати фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин та правового режиму майна, набутого в період до розірвання шлюбу, зокрема спір щодо віднесення автомобіля марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , до спільного майна подружжя чи особистої приватної власності ОСОБА_1 .

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16.12.2019 за результатом оцінки доводів ОСОБА_1 , наведених в апеляційній скарзі, апеляційним судом встановлено обставину фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами 13.01.2018, проте апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року у справі №442/7794/18 залишено без змін. Вказана постанова, як і рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2018 набрали законної сили 16.12.2019.

Оскільки згаданим судовим рішення встановлено обставини щодо припинення між сторонами шлюбних відносин 13 січня 2018 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, задовольнивши частково даний позов.

Окрім цього, скаржник не оскаржує рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2022 року в частині задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє рішення суду в цій частині щодо його законності.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми, Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За положеннями ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У п. 19 Постанови № 11 від 21.12.2007 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» прописано, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Колегія суддів вважає не доведеним з сторони позивача ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції факту придбання спірного автомобіля за кошти отримані від ОСОБА_6 .

Більше того, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2018, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16.12.2019, ДНЗС - 16.12.2019, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (справа № 442/7794/18), яким спірний транспортний засіб, автомобіль марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін по справі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 /т. 1 а.с. 50-55/.

Беручи до уваги наявність згаданого рішення, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання спірного автомобіля особистою приватною власнсітю з підстав придбання його за особисті кошти та кошти надані його рідними.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2022 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк