ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6292/22 Справа № 199/9715/21 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 з 20.05.2009 року по 01.07.2021 року перебував в трудових відносинах із Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205». На час звільнення позивача з підприємства, а саме станом на 01.07.2021 існувала заборгованість по заробітній платі у розмірі 49 962,86 грн. 01.09.2021 ОСОБА_1 була виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 36 997,70 грн. за період з січня 2020 року по вересень 2020 року включно. В порушення вимог ст. 116 КЗпП розрахунок по заробітній платі з позивачем не було проведено в день його звільнення, а лише 01 вересня 2021 року шляхом його звернення до Головного управління Держпраці у Дніпропетровської області від 30.07.2021 щодо захисту порушених конституційних прав та зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі. Посилаючись на те, що відповідачем не було проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, позивач, просив суд стягнути на його користь із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з січня 2020 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 82 040,33 грн.; моральну шкоду у розмірі 63 000 грн. (а.с. 1-9).

Рішенням Амур -Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 82 040 грн. 33 коп.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, також вирішено питання щодо стягнення судового збору (а.с. 26-30).

Додатковим рішенням Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року вирішено питання щодо судових витрат (а.с 56-57).

В апеляційній скарзі Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.39-44).

Правом на подання відзиву сторони не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід змінити, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 20.05.2009 року по 01.07.2021 року ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах із Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205».

У день звільнення із Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» із позивачем ОСОБА_1 не проведено повний розрахунок по заробітній платі.

Згідно з довідкою, виданою ТОВ «ДАТП 11205» заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 становить 36 997,70 грн.

Відповідно до відповіді на звернення ОСОБА_1 до Відділу з питань додержання законодавства про працю у Дніпровському регіоні від 03.09.2021 № Х-1136-11/04 станом на 01.09.2021 ОСОБА_1 повністю виплачена заробітна плата, а також інші виплати передбачені чинним законодавством, що підтверджено відомістю розподілу виплат ТДВ «АТП 11205» від 01.09.2021 року у сумі 36 997,70 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 82 040,33 грн. шляхом множення середньоденного заробітку у сумі (244,89 грн. на 335 днів) та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.99 року N 13 , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку.

Як встановлено судом 1 інстанції, у відповідача існувала заборгованість перед позивачем ОСОБА_1 із виплати заробітної плати на день його звільнення 01.07.2021 року, яка була сплачена 01.09.2021 у розмірі 36 997,70 грн.

Зазначений розмір заборгованості та розмір середньоденної заробітної плати відповідачем не заперечувався.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення, та до дня, коли позивачу було сплачено заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у повному обсязі, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.95 №100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі №6-195цс134.

Судом 1 інстанції вірно встановлено наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що він просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі у розмірі 82 040,33 грн., зазначаючи, що кількість днів затримки виплат до фактичного з розрахунку 01.09.2021року становить 335 днів, не не відповідає положенням ст. 117 КЗпП України.

З таким розрахунком колегія суддів не погоджується, оскільки до нього протиправно включено період і до звільнення, тоді як вказаний обрахунок повинен здійснюватись за період після звільнення і по день фактичного розрахунку, тобто з 01.07.2021 року по 01.09.2021 року, що становить 62 дні (62 дні затримки 244,89 грн. середньоденний заробіток) = 15 183,18 грн.

Отже, виходячи з того, що суд 1 інстанції не перевірив правильність розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку та його період нарахування, доводи апеляційної скарги є слушними, а тому стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.07.2021 року по 01.09.2021 року у розмірі 15 183,18 грн.(62 дні затримки х 244,89 грн. середньоденний заробіток) = 15 183,18 грн.

Крім, того суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди та приходить до висновку, що такі доводи не заслуговують на уваги, оскільки суд 1 інстанції прийшов до вірного висновку, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право ОСОБА_1 на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стала втрата ОСОБА_1 нормальних життєвих зав`язків, погіршення його життєвих умов та матеріального становища, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості стягнув на користь позивача 5 000,00 гривень, що є цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Також, не заслуговують уваги доводи апелянта, що судом 1 інстанції було відкрито провадження по справі всупереч вимогам ч. 1 ст. 185 ЦПК України, так як позивачем не було сплачено судовий збір, оскільки не сплата судового збору не спростовує висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, та виходячи з того, що суд 1 інстанції не перевірив правильність розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку та його період нарахування, колегія суддів приходить до висновку, що суд припустився неправильного застосування норм матеріального права, а тому рішення суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити в зазначеній частині, зменшивши стягнуту суму за період з 01.07.2021 року по 01.09.2021 року з 82 040,33 грн. до 15 183,18 грн., а в іншій частині рішення суду залишити - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року - змінити в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, зменшивши суму з 82 040,33 грн. до 15 183,18 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: