Справа № 175/3623/19
Провадження № 2/202/389/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Свити Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що в червні 2015 року вона за договором купівлі-продажу придбала житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, для проживання в ньому доньки та її чоловіка ОСОБА_3 . З метою укладання договорів з комунальними службами нею на ім`я ОСОБА_3 було оформлену відповідну довіреність. Наголошувала, що при оформленні довіреності вона не бажала доручати ОСОБА_3 вчиняти договори відчуження належного їй нерухомого майна. Через хворобу очей при оформленні довіреності вона не ознайомилася з її текстом, а лише підписала документ. В липні 2019 року її донька та ОСОБА_3 припинили сімейні відносини та вона дізналася, що відповідач за договором купівлі-продажу передав у власність своїй донці ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :02:043:0018. Враховуючи, що довіреність від її імені на ім`я ОСОБА_3 за змістом та обсягом, зазначених в ній повноважень, не відповідала її волевиявленню, просила суд визнати недійсною довіреність від 05.06.2015; визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :02:043:0018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 13.05.2019; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :02:043:0018 за ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заперечує в повному обсязі проти вимог ОСОБА_1 та просить суд відмовити в ъх задоволенні. Зазначав, що спірне домоволодіння та земельна ділянка були придбані за його грошові кошти, а договір купівлі-продажу укладено з ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що він часто був відсутній в м. Дніпро через роботу. Посилання ОСОБА_4 на те, що вона не ознайомилася з текстом довіреності, а тільки підписала зазначений документ, не відповідає дійсності. ОСОБА_1 була попередньо ознайомлена нотаріусом із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, усвідомлювала значення своїх дій, здійснювала вільне волевиявлення, яке повністю відповідало її внутрішній волі. Крім того, 05.06.2015 приватним нотаріусом було посвідчено заповіт, за яким ОСОБА_1 заповіла спірні об`єкти нерухомості на випадок її смерті йому. Наголошував, що повноваження для вчинення договору купівлі-проваджу спірного домоволодіння та земельної ділянки було надано позивачем відповідно до вимог діючого законодавства та на момент вчинення правочинів довіритель ці повноваження не припиняла.

ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що заперечує щодо обставин викладених у позовній заяві та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначала, що батько за власні кошти придбав спірний будинок та земельну ділянку. ОСОБА_1 особисто підписувала всі документи та усвідомлювала значення своїх дій, при цьому, вона не робила ніяких заяв нотаріусу про неможливість вчиняти правочини, у зв`язку із станом здоров`я, вадами зору, тощо.

ОСОБА_1 надала відповідь на відзив в якій зазначала, що придбаний будинок потребував капітального ремонту, який мали здійснювати її донька та ОСОБА_3 за власні кошти, у зв`язку із чим ОСОБА_3 наполіг на складанні заповіту на його ім`я. Оформлення довіреності на ім`я ОСОБА_3 було пов`язано лише з необхідністю оформлення договорів на постачання комунальних послуг. Посилання відповідача на те, що будинок був придбаний за його власні кошти свідчить також про фіктивність договору купівлі-продажу від 13.05.2019, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_2 в судові засідання з`являвся, в судове засідання призначене на 30.08.2022 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

ОСОБА_3 в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_5 , доньку позивача, яка повідомила суду, що проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу під час якого було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку. Більшу частину грошових коштів для при укладанні договору купівлі-продажу їй надала її мати ОСОБА_1 , тому право власності на будинок було оформлено на неї. Довіреність було оформлено на ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що її мати через стан здоров`я не могла самостійно займатися укладанням договорів з комунальними службами, та матері не було відомо, що вона надає право ОСОБА_3 розпоряджатися будинком, в тому числі і продавати його.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_6 чоловіка позивача, який повідомив суду, що ОСОБА_3 проживпав з його донькою ОСОБА_5 . В червні 2015 року його дружина ОСОБА_6 вирішала придбати будинок для проживання доньки та ОСОБА_3 ОСОБА_6 хворіла та підписуючи довіреність не знала її змісту. Повідомив суду, що у його дружини не було наміру продавати будинок.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

05.06.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. було посвідчено договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :02:043:0018, відповідно до яких ОСОБА_1 набула права власності на вказане нерухоме майно.

05.06.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. було посвідчено довіреність за реєстровими № 646, згідно з якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси, як власника нерухомого майна, а саме: будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки АДРЕСА_1 з питань, пов`язаних із вчиненням договорів щодо відчуження (купівлі-продажу, дарування, міни, попередні договори, договори завдатку, інші договори, розірвання, внесення змін до них, тощо), всього належного рухомого та нерухомого майна, отримувати гроші за продане майно, брати аванс, розписуватися на всіх документах в тому числі на договорах.

Також, 05.06.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. було посвідчено заповіт, за яким ОСОБА_1 заповіла будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Стаття 655 ЦК України встановлює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї (постанова Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18).

За своєю правовою природою довіреністю є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16).

Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).

Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє.

Довіреність від 05.06.2015, яку видано з дотриманням положень статті 245 ЦК України, не було припинено та/або скасовано довірителем, а отже, з урахуванням її змісту, наділяли ОСОБА_3 повноваженнями для укладання договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки.

13.05.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. було посвідчено договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :02:043:0018, відповідно до яких ОСОБА_2 таліїв на набула право власності на вказане нерухоме майно. Договори купівлі-продажу було укладено та підписано ОСОБА_3 .

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Отже, вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнано недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Видаючи довіреність ОСОБА_1 , як повнолітня та дієздатна особа, повинна була розуміти правові наслідки своїх дій та те, що вона наділила ОСОБА_3 , в тому числі правом продажу належного їй майна на умовах, визначених повіреним.

Надані ОСОБА_1 медичні документи про перенесені хвороби та оперативні втручання не є доказами, що свідчать про наявність підстав для визнання недійсною довіреності, оскільки не свідчать беззаперечно про неможливість ОСОБА_1 прочитати текст довіреності та зрозуміти її зміст. Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , допитані в судовому засіданні, не були присутні при підписанні довіреності, посвідченої приватним нотаріусом, яка зобов`язана роз`яснити її зміст. Згідно довіреності від 05.06.2015 довіреність ОСОБА_1 прочитана, її зміст їй зрозумілий та відповідає її волі. Покази свідків не спростовують зазначені обставини.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Відповідно до статті 81 ЦПК України на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами підстав для визнання недійсною довіреності та відповідно договору купівлі-продажу від 13.05.2019.

Враховуючи вищезазначене, позов є таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 76-78, 81, 95, 133, 141, 206, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) про визнання недійсною довіреності, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда