Справа №295/8020/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.

при секретарі судового засідання Карпішиній С.С.,

за участі представника позивача адвоката Ващук Ю.С.

представника відповідача адвоката Українець Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26.11.2015 року, та просить стягувати їх в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказує, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.11.2015 року було стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1 000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2015 року і до його повноліття. За словами позивача, встановлений судом у 2015 році розмір аліментів станом на даний час є недостатнім в умовах постійного зростання цін та інфляції для нормального розвитку дитини, її харчування та лікування тощо. Крім того, в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту. Забезпечити достатній життєвий рівень дитини самостійно ОСОБА_1 не в змозі. За словами позивача, фінансовий стан ОСОБА_2 після ухвалення судом в 2015 році рішення значно покращився, він офіційно працевлаштувався за кордоном в одній із країн Європейського Союзу та отримує значний розмір заробітної плати, придбав у власність об`єкти рухомого майна. Зважаючи на обов`язок батьків утримувати дитину, збільшення прожиткового мінімуму, зміну матеріального стану ОСОБА_2 в бік покращення та враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною особою, позивач просить винести рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів, що будуть сплачуватися батьком на утримання спільної дитини.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 19 вересня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представника позивача адвокат Ващук Ю.С. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що наскільки їй відомо відповідач у 2015 році працевлаштувався в одній країні Європейського Союзу, а зміна способу стягнення аліментів є правом позивача. Додала, що за відповідачем жодного нерухомого майна не зареєстровано.

Представник відповідача - адвокат Українець Ю.О. в судовому засіданні зазначила, що відповідач не проживає в Україні та в якій країні він перебуває наразі точно невідомо. Відповідач згоден збільшити розмір аліментів до 3 000 грн., оскільки має мінімальний заробіток та представник вважає, що зміна способу є недоречною у цій ситуації. Адвокат зауважила, що жодного майна за її довірителем не зареєстровано, відповідач неодружений, інших дітей на утриманні не має. До того ж заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_2 відсутня.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є сторони по справі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.11.2015 року шлюб між сторонами розірвано та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2015 року і до повноліття дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; інші обставини, що мають істотне значення тощо.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, з урахуванням вищевикладеного висновку Верховного Суду України, згаданих норм процесуального та матеріального права, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не навела доказів наявності відповідних обставин, які б давали підстави для задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів та встановлення нового розміру аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зокрема, суду не надано доказів зміни матеріального стану платника аліментів, його офіційного працевлаштування, придбання останнім об`єктів рухомого майна. Натомість доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Суд не вважав за доцільне задовольняти клопотання представника позивача про витребування інформації з Державної прикордонної служби України про перетин державного кордону України ОСОБА_2 з огляду на положення ч. 1 ст. 84, ч.ч. 2, 3 ст. 244 ЦПК України. До того ж обставина перебування відповідача за кордоном не заперечувалась його представником.

У свою чергу перебування платника аліментів за кордоном саме по собі не може свідчити про значне покращення його матеріального стану.

Окремо судом звернуто увагу на письмові додаткові пояснення представника позивача від 28.11.2022 з приводу існування у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, яка була погашена після написання ряду скарг та звернення із позовом про зімну способу стягнення аліментів.

Правовий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697св21) та враховується судом першої інстанції в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Однією із засад цивільного судочинства є принцип диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Керуючись указаним принципом, суд не може сприйняти озвучену в засіданні згоду представника відповідача на збільшення розміру аліментів до 3 тисяч гривень як часткове визнання позову, оскільки позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України), а не безпосередньо про зміну розміру аліментів згідно зі статтею 192 СК України. При цьому останнє не позбавляє позивача протягом усього періоду стягнення аліментів, наприклад, звернутись до суду із позовом про зміну розміру аліментів на підставі статті 192 СК України, пославшись серед іншого у позовній заяві на передбачені статтею 182 СК України обставини та надавши необхідні докази на підтвердження зазначених обставин.

З огляду на викладене, межі заявлених вимог, предмет та підстави позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 180-183, 192 СК України, ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Д.В. Кузнєцов