Ухвала

08 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 214/6905/18

провадження № 61-12212ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представницею ОСОБА_2 , на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 23 серпня 2016 року між ним та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 (кредитний договір № 0), відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у національній валюті у розмірі 46 192,89 грн, з яких: 45 500,00 грн на споживчі цілі; 692,89 грн на оплату страхового платежу під 28 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін зі сплатою 35 % річних, зі строком повернення кредиту до 23 серпня 2020 року.

Відповідно до умов кредитного договору № 0 відповідач зобов`язаний повернути кредит, плату за кредит та інші платежі шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 3 689,00 грн відповідно до графіка, що викладений у додатку № 1 до договору.

29 листопада 2016 року між сторонами укладений договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_2 (кредитний договір № 0), відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у національній валюті у розмірі 48 048,05 грн, з яких: 48 000,00 грн на споживчі цілі; 48,05 грн на оплату страхового платежу під 28 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін зі сплатою 35 % річних, зі строком повернення кредиту до 25 листопада 2018 року.

Відповідно до умов кредитного договору № 0 відповідач зобов`язаний повернути кредит, плату за кредит та інші платежі шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 3 887,00 грн відповідно до графіка, що викладений у додатку № 1 до договору.

Зазначало, що ОСОБА_1 у строки, обумовлені договорами, зобов`язання за кредитним договорами своєчасно не виконує, кредит та проценти за їх користування не сплачує.

Ураховуючи викладене, просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2016 року № 0, яка станом на 05 жовтня 2018 року складає 46 882,85 грн, та за кредитним договором від 29 листопада 2016 року № 0, яка станом на 05 жовтня 2018 року складає 43 835,32 грн, а разом 90 718,17 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року, позов ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2016 року № 0 у розмірі 46 882,85 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 30 905,92 грн; заборгованості за процентами - 3 656,96 грн; заборгованості за комісією - 11 489,95 грн; пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентів, комісії у розмірі 830,12 грн; заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2016 року № 0 у розмірі 43 835,32 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 28 813,14 грн; заборгованості за процентами - 3 434,17 грн; заборгованості за комісією - 10 719,95 грн; пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентів, комісії у розмірі 868,06 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що ОСОБА_1 не виконував умови договорів в частині повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим суди дійшли висновку про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитними договорами № 0 та № у визначеному позивачем розмірі.

02 грудня 2022 року ОСОБА_1 через свою представницю ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року розгляд цієї справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, оскільки відповідно до положень частини шостої статті 19 ЦПК України цей спір є малозначним.

Дніпровський апеляційний суд розглядав цю справу без повідомлення учасників справи, в порядку частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України, оскільки ціна позову у справі менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, суди попередніх інстанцій визнали цю справу малозначною.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 90 718,17 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначив, що судові рішення можуть бути оскаржені у касаційному порядку, оскільки питання, порушене у ній, стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з питань визначених заявником як підстави касаційного оскарження судових рішень, а саме: неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц, від 27 березня 2019 року у справі №493/2740/14-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 569/11947/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц, від 18 травня 2020 року у справі № 177/1659/17 щодо застосування, зокрема статей 512, 514, 516, 517, 1046, 1047 ЦК України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Втім, наведений довід не може бути предметом оцінки щодо обставин, за наявності яких Верховний Суд може відкрити касаційне провадження у малозначній справі, оскільки довід про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики ОСОБА_1 помилково ототожнює з підставами касаційного оскарження судових рішень.

Верховний Суд констатує, що у разі подання касаційної скарги на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, суд касаційної інстанції перевіряє наведені заявником винятки, за наявності яких Суд може допусти малозначну справу до касаційного перегляду, відповідно у разі обґрунтованості цих винятків, здійснюється перевірка відповідності вимогам процесуального закону наведені заявником підстави касаційного оскарження.

Саме у послідовності таких дій забезпечується правильне застосування вимог частини шостої статті 19, частини другої та пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України.

Отже, заявник, оскаржуючи судові рішення, ухвалені у малозначній справі та наводячи винятки, як то необхідність формування єдиної правозастосовчої практики має не лише навести норму права, а й обґрунтувати необхідність формування судової практики щодо такої норми.

Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на думку заявника, є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Верховний Суд наголошує, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представницею ОСОБА_2 , на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний