печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Луста В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Шоста Київської державної нотаріальної контори про визнання права власності на машиномісце,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за договором купівлі-продажу від 27.11.2006 ОСОБА_1 було придбано у ОСОБА_2 мащиномісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого Позивач фактично є власником вказаного нерухомого майна з моменту укладення зазначеного договору.Позивачем було виявлено, що документи з купівлі-продажу втрачені, після звернення до ОСОБА_2 за її примірником, оригіналів/копій документів не збережено. Після звернення до Шостої Київської нотаріальної контори , в архіві якої мали зберігатись документи щодо оформлення правочину, а саме, щодо угоди купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_1 , Позивач довідався, що документи були вилучені СУ ГУ МВС України в м. Києві, в рамках кримінального провадження. Відповіддю від 17.08.2020 №2688/01-16 Шоста київська державна нотаріальна контора, на адвокатський запит від 30.07.2020, повідомила, що примірник було вилучено СУ ГУ МВС України в м. Києві в рамках кримінальної справи № 20-3754, до наступного часу документи в нотаріальну контору не повернули, тобто, Відповідач знову вказав на знаходження примірника зазначеного договору від 27.11.2006 в органах МВС. Відповідно до ст.. 392 ЦК України, просить визнати за позивачем право власності на машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу за адресою АДРЕСА_1 , придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2006р.

Відповідач надав відзив.

3-тя особа пояснення не надала.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від відкрито провадження в порядку загального.

Ухвалою суду від 1.06.2022р. за клопотанням позивача замінено відповідача.

Ухвалою суду від 27.09.2022р.призначено до розгляду.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, просили розглядати в відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Судом встановлено.

27.11.2006 ОСОБА_1 було придбано у ОСОБА_2 мащиномісце АДРЕСА_1 . Позивачем було виявлено, що документи з купівлі-продажу втрачені, після звернення до ОСОБА_2 за її примірником, оригіналів/копій документів не збережено. Після звернення до Шостої Київської нотаріальної контори , в архіві якої мали зберігатись документи щодо оформлення правочину, а саме, щодо угоди купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_1 , Позивач довідався, що документи були вилучені СУ ГУ МВС України в м. Києві, в рамках кримінального провадження. Відповіддю від 17.08.2020 №2688/01-16 Шоста київська державна нотаріальна контора, на адвокатський запит від 30.07.2020, повідомила, що примірник було вилучено СУ ГУ МВС України в м. Києві в рамках кримінальної справи № 20-3754, до наступного часу документи в нотаріальну контору не повернули, тобто, Відповідач знову вказав на знаходження примірника зазначеного договору від 27.11.2006 в органах МВС.

В рамках кримінальної справи №20-3754, порушеної 14.08.2009 СУ ГУ МВС України в м. Києві за ознаками злочину, передбаченого ст. 15, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_2 , яка 09.12.2010 була перекваліфікована на ч. 4 ст. 192 КК України, й кримінальної справи, порушеної 27.12.2010 старшим слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України, й об`єднаних в одне провадження із кримінальною справою № 20-3754, у Шостої Київської нотаріальної контори було вилучено документи (нотаріальну справу), які свідчать про передачу права власності на машиномісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу по АДРЕСА_1 . КИЄВІ. ОСКІЛЬКИ 20.11.2012 набув чинності новий Кримінальний процесуальний кодекс України, 22.11.2012 кримінальну справу № 20-3754 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, присвоєно номер кримінального провадження 0000091. Постановою ГУ СУ в м. Києві від 25.10.2013, у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, зазначене кримінальне провадження було закрито.

Згідно з відповіддю від 11.06.2020 № 13245/125/23/8-2020 Головного управління Національної поліції у м. Києві, на адвокатський запит від 20.05.2020, в матеріалах закритого кримінального провадження № 0000091, оригінал договору від 27.11.2006 купівлі- продажу машиномісця № НОМЕР_1 у підземному паркінгу, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), відсутній.

Відповіддю від 17.08.2020 №2688/01-16 Шоста київська державна нотаріальна контора, на адвокатський запит від 30.07.2020, повідомила, що примірник було вилучено СУ ГУ МВС України в м. Києві в рамках кримінальної справи № 20-3754, до наступного часу документи в нотаріальну контору не повернули, тобто, Відповідач знову вказав на знаходження примірника зазначеного договору від 27.11.2006 в органах МВС.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених субєктивних прав є звернення до суду.

Обовязковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.

Зі змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України вбачається можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача субєктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для позивача зумовлює відмову у задоволені позову.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Варто зазначити про те, що в разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у звязку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках субєктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у звязку з відсутністю у нього відповідного документа, про що також звернуто увагу Верховного Суду України (з деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ; визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України).

На підставі ст. 392 ЦК України, оскільки з її змісту вбачається, що судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Проте, обставин, за якими відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності позивачу спірного нерухомого майна, своїми діями чи бездіяльністю перешкоджає, або зумовлює неможливість реалізації права власності, у тому числі вільно розпоряджатися нерухомим майном, а також відсутності у позивача змоги реалізації своїх прав, зокрема у вчиненні правочину щодо його відчуження за відсутності оригіналу договору купівлі-продажу, або наявності перешкод у цьому, позивачем не доведено, матеріали справи не містять і таких обставин судом не встановлено.

Будь-які докази звернення до відповідача, за наслідками якого можуть мати місце перелічені обставини, суду не представлено. До того ж, не встановлено наявності сумнівів або створення можливості реалізації позивачем свого права власності через відсутність правовстановлюючих документів.

Таким чином, зважаючи на те, що докази порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача в матеріалах справи відсутні, обставини, за якими відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності позивачу спірного нерухомого майна, а також наявність спору між сторонами у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно не підтверджено, позивачем не доведено, що правовстановлюючі документи саме втрачені та на даний час спірне нерухоме майно ні за ким іншим не зареєстроване, тому відсутні підстави для застосування положення ст. 392 ЦК України та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.16,392 ЦК України, ст..12,13,77,79, 81,263,264 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Шоста Київської державної нотаріальної контори про визнання права власності на машиномісце.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2

відповідач: Київська міська рада :01044,м.Київ вуд.Хрещатик 36

3-тя особа Шоста Київська державна нотаріальна контора: 01021, м. Київ, вул.. Інститутська, 13А,

Дата складання повного тексту рішення 15.11.22р.

Суддя Остапчук Т.В.