Справа № 510/1390/22
Провадження № 2/510/1084/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.22 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Арабаджи І.А. на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 07.05.2020р.; копія акту приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 07.05.2020р.; копія державного акту серії І-ОД №010594 від 04.06.1999р. на право приватної власності на землю земельну ділянку площею 0,1585 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділену для ведення особистого підсобного господарства; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; копія довідки виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 24.08.2022р. про склад сім`ї ОСОБА_3 на день його смерті.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , діючий через представника, звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки ОСОБА_2 , зазначивши, що 07.05.2020 р. між ним та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю належної їй земельної ділянки площею 0,1585 га, розташованої на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділеної для ведення особистого підсобного господарства - за 20 000 грн. 07.05.2020р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на земельну ділянку (які були в неї в наявності). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачу засвідчити договір купівлі-продажу землі в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивач обробляє земельну ділянку, використовує її за призначенням, сплачує всі необхідні земельні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідачки, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (07.05.2020р.) в неї на руках була копія державного акту на право власності на землю від 04.06.1999р., за яким власником спірного майна значився ОСОБА_3 . На випадок своєї смерті ОСОБА_3 належним йому майном не розпорядився, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його смерті ОСОБА_2 (дружина померлого) у передбачений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, але вона прийняла її в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. За оформленням прийняття спадщини на земельну ділянку, яка являється об`єктом спору в даній цивільній справі, ОСОБА_2 не встигла звернутися, однак, вважається, що спадщина в цій частині є такою, що належить їй (ч.5 ст. 1268 ЦК України).

При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на земельну ділянку на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оформлені на ім`я відповідачки.

Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,1585 га, розташованої на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділеної для ведення особистого підсобного господарства, він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 не мала права на відчуження землі, у зв`язку із тим, що вона не оформила своє спадкове право після смерті ОСОБА_3 та не зареєструвала право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану землю, як добросовісним набувачем.

Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка ОСОБА_2 продала, а позивач купив земельну ділянку площею 0,1585 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділену для ведення особистого підсобного господарства, за 20 тис. грн. 07.05.2020р. позивач передав відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачу документи на земельну ділянку (які були в наявності). Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо земельної ділянки та встановленні права на землю у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на земельну ділянку за позивачем, як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) право власності на:

-земельну ділянку площею 0,1585 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділену для ведення особистого підсобного господарства (державний акт серії І-ОД №010594 від 04.06.1999р. на право приватної власності на землю, оформлений на ім`я ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

що належала ОСОБА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК