Справа № 341/1061/18
Провадження № 22-ц/4808/593/22
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Галицького районного суду, ухвалене суддею Мергелем М.Р. 1 лютого 2022 року в м. Галичі у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за Кредитним договором від 6 травня 2008 року №488г у загальному розмірі 94923,33 грн. та судового збору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.05.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про іпотечний кредит №488г, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 120000 грн. за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 20% річних та кінцевим терміном погашення 4 травня 2018 року.

Того ж дня на виконання умов вказаного кредитного договору між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №488 г/1, за умовами якого поручитель у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором зобов`язується відповідати перед кредитором разом із позичальником.

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-банк» укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, згідно якого позивач набув право вимоги в тому числі за Договором про іпотечний кредит №488г від 06.05.2006 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 .

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 належно не виконувала взяті на себе зобов`язання за Договором про іпотечний кредит №488г, що призвело до виникнення простроченої заборгованості станом 01.04.2018 року у розмірі 94923,33 грн., з яких: заборгованість за кредитом 36801,51 грн.; заборгованість за відсотками 38265,06 грн.; заборгованість за комісією 2208,05 грн.; пеня за останній календарний рік 17648,71 грн.

Просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість вказану за Кредитним договором №488г від 06.05.2008 року станом на 01.04.2018 року та судовий збір.

Рішенням Галицького районного суду від 1 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором від 6 травня 2008 року №488г, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 36801,51 грн. У іншій частині позову відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» судовий збір у розмірі 683,12 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у розмірі 3061,51 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу.

Зазначає, що рішеннями судів встановлено відсутність у кредитора у цій справі станом на 2013 рік права вимагати дострокового погашення заборгованості. Однак це не призводить до втрати кредитором права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

Вказує, що згідно п. 2.3 Кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 04.05.2018 року.

Згідно пунктів 3.2.-3.3 Кредитного договору, нарахування банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі готівкою позичальнику, по день повного погашення кредиту, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. У випадку прострочення позичальником зобов`язань по погашенню одержаного ним кредиту, проценти за користування ним продовжують нараховуватись відповідно до п. 3.3 цього Договору.

Вважає, що судом не враховано даних умов договору та невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до безпідставної часткової відмови в позові.

Просить рішення суду в частині відмови в позові скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому апеляційним судом переглядається лише в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06.05.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит №488г, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 120000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 20% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 04.05.2018 року (т. 1, а.с. 4-7).

Того ж дня, 06.05.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №488г/1, згідно якого поручитель у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором зобов`язався виконати зобов`язання по погашенню заборгованості за Кредитним договором, а саме: заборгованість в розмірі наданого кредиту 120000,00 грн.; нараховані за користування кредитом проценти на момент погашення вказаної в підпункті 1 пункту 2.1 цього Договору суми кредиту; неустойки (штрафу, пені); збитків, завданих кредиторові. У випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобов`язань, що випливають із Кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник. Зазначено, що даний Договір вступає в дію з моменту підписання його сторонами та діє до повного погашення зобов`язання за Кредитним договором, в забезпечення якого надано поруку, а також договорів про внесення змін до нього (а.с. 14-15).

22.04.2011 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору про іпотечний кредит №488г від 06.05.2008 року, яким серед іншого було змінено порядок нарахування процентів. Зазначено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно в останній робочий день, за період з першого по останній день звітного місяця, а також в день кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 2.3 Договору. Відсотки нараховуються та сплачуються у тій валюті, в якій надано кредит. Проценти сплачуються позичальником щомісячно протягом 5 банківських днів з дати їх нарахування на рахунок № НОМЕР_1 , або при достроковій сплаті процентів на рахунок № НОМЕР_2 , відкриті банком в філії «Відділення Промінвестбанку в м. Івано-Франківськ», МФО 336354 шляхом: готівкою; або з будь-яких інших поточних рахунків позичальника; іншими шляхами, передбаченими законодавством. Проценти за грудень нараховуються банком в останній робочий день цього місяця за період з першого по останній календарний день грудня та сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця (п. 3.3 Договору) (т. 1, а.с. 8-9).

30.06.2011 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін та доповнень №2 до Договору про іпотечний кредит №488г від 06.05.2008 року, яким, зокрема, зазначено, що комісійна винагорода за управління кредитними коштами нараховується банком щомісячно в останній робочий день, за період з першого по останній день звітного місяця, а також в день кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 2.3 Договору, та сплачується позичальником щомісячно протягом 5 банківських днів з дати їх нарахування на рахунок № НОМЕР_3 або при достроковій сплаті на рахунок № НОМЕР_2 , відкриті банком в філії «Відділення Промінвестбанку в м. Івано-Франківськ», МФО 336354 (п. 3.4 Договору). П 6.5 Договору виключено (зміни, передбачені цим пунктом починають діяти з 23.04.2011 року) (т. 1, а.с. 10).

26.12.2011 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін та доповнень №3 до Договору про іпотечний кредит №488г від 06.05.2008 року, яким, зокрема, доповнено п.п. 3.3, 5.2.1 Кредитного договору щодо сплати процентів та погашення кредиту шляхом перерахування через філії/відділення ВАТ «Ощадний банк України» чи філії, відділення поштового зв`язку (т. 1, а.с. 15).

Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав (відступив), а ПАТ «Альфа-Банк» прийняв кредитний портфель, серед яких Кредитний договір №488г від 06.05.2008 року позичальника ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 25-36).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за Договором про іпотечний кредит №488г від 06.05.2008 року станом на 01.04.2018 року загальна заборгованість за кредитом складає 123801,47 грн., а саме: за кредитом 36801,51 грн., по відсотках 38265,06 грн., по комісії 2208,05 грн., по штрафах 0,00 грн., по пені 46526,85 грн. Заборгованість по пені за останній календарний рік складає 17648,71 грн. (т. 1, а.с. 24).

Встановлено також, що в 2014 році ПАТ «Альфа-Банк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно як з позичальника та поручителя заборгованості за Кредитним договором №488г від 06.05.2008 року в розмірі 43651,35 грн., з яких: 36801,51 грн. заборгованість по сумі виданого кредиту, 6170,56 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 368,00 грн. нарахованої комісії (справа №341/492/14-ц).

Рішенням Галицького районного суду від 26.11.2014 року в задоволенні даного позову було відмовлено як в передчасному, оскільки банком не доведено належними і допустимими доказами порушення позичальником станом на 01.02.2014 року (до звернення до суду з позовом) графіку погашення кредиту (т. 1, а.с. 105-108).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.05.2017 року та постановою Верховного Суду від 02.10.2019 року, до прийняття якої було зупинене провадження у справі, що переглядається, вказане рішення суду залишено без змін (т. 1, а.с. 109-113, т. 2, а.с. 28-32, 222).

При цьому суди посилались на Висновок №07 судово-економічної експертизи по матеріалах цивільної справи №341/492/14-ц від 10.03.2017 року, з якого вбачається, що розмір реальної відсоткової ставки по Кредитному договору №488г від 06.05.2008 року становив 24,66%. Станом на 01.02.2014 року відповідно до графіку погашення кредиту за Договором ОСОБА_1 повинно бути сплачено в погашення кредитних платежів загальну суму в розмірі 67536,00 грн. (67 платежів по 1008,00 грн.). Загальна сума, яка була сплачена ОСОБА_1 станом 01.02.2014 року згідно Договору становить 166907,62 грн., які було зараховано банком на погашення тіла кредиту в сумі 83198,49 грн., відсотки і комісії в сумі 83709,13 грн. Розрахунок банку не містить даних про суму заборгованості за тілом кредиту та суми, з яких проводилось нарахування відсотків, комісій, пені (т. 2, а.с. 62-76).

Також рішенням Галицького районного суду від 12.12.2017 року по справі №341/2878/13-ц, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.03.2018 року, з тих самих підстав відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1, а.с. 135-137, 138-139). Ухвалою Верховного Суду від 04.06.2018 року у відкритті касаційного провадження по цій справі відмовлено (т. 1, а.с. 140).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.09.2020 року у справі, що переглядається, скасовано ухвалу Галицького районного суду від 03.07.2020 року про залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 4 ст. 257 ЦПК України, оскільки предмет та підстави позову у даній справі є відмінними від предмету та підстав у справах №341/492/14-ц та №341/2878/13-ц, що розглядалися судом (т. 2, а.с. 150-152).

Згідно Висновку експерта судово-економічної експертизи на звернення ОСОБА_1 №28 від 07.07.2021 року документальне оформлення операції з надання кредиту ОСОБА_1 за Договором про іпотечний кредит №488г від 06.05.2008 року не відповідає вимогам чинних нормативних актів. Розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 01.04.2018 року, наданий ПАТ «Альфа-Банк» до позовної заяви у цій справі, документально не підтверджується наданими банком документами (т. 3, а.с. 67-76).

Також банком надано копії видаткового касового ордеру №1 від 07.05.2008 року на суму 120000,00 грн., квитанції про сплату кредиту та виписки по особових рахунках ОСОБА_1 (т. 3, а.с. 28-43).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 36801,51 грн. тіла кредиту, що становить різницю між сумою отриманого кредиту 120000,00 грн. та сумою сплаченого тіла кредиту станом на 01 лютого 2014 року 83198,49 грн. згідно експертного висновку та судових рішень по справі №341/492/14-ц. А з огляду на те, що кінцевий термін повернення кредиту 04.05.2018 року, а до суду з цим позовом банк звернувся у червні 2018 року, суд не вважав, що договір поруки припинений; тому наявні підстави для стягнення відповідної заборгованості солідарно і з поручителя ОСОБА_2 . Однак суд не брав до уваги наданий банком розрахунок заборгованості як належний доказ заборгованості за відсотками, оскільки такий не відображає сум, з яких проводилось нарахування відсотків та розрахований на суб`єктивний розсуд банку, у заголовку розрахунку зазначено дві відсоткові ставки, а саме 20% та 23%, яка застосовувалася за порушення зобов`язань на підставі приписів частини другої статті 625 ЦК України, а відповідно до копії Висновку експерта від 10.03.2017 року №07, який долучався у межах справи №341/49.05.2008 року, розмір реальної відсоткової ставки за договором становить 24,66%. Тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачів відсотків у межах договору в сумі 38625,06 грн. Зважаючи на те, що банк пеню нараховував, виходячи в тому числі із сум заборгованості за відсотками, суд також дійшов висновку і щодо необґрунтованості нарахованої і заявленої до стягнення пені у сумі 17648,71 грн. за останні 12 місяців. Щодо вимоги про стягнення комісії в сумі 2208,05 грн., суд зазначив, що нарахування такої суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». І хоча вказана редакція Закону не діяла на момент укладення договору, проте дозволяє зрозуміти логіку законодавця під час нормотворчої діяльності, спрямованої на захист прав споживача у сфері надання фінансових послуг. Тому в задоволенні такої вимоги також слід відмовити.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути такі його складові, як заборгованість за відсотками в сумі 38265,06 грн., заборгованість за комісією 2208,05 грн., пеня за останній календарний рік 17648,71 грн.

На підтвердження даних позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» Договір про іпотечний кредит №488г від 06.05.2008 року з договорами про внесення змін та доповнень, Договір поруки №488г/1 від 06.05.2008 року, а також Розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 01.04.2018 року, копії видаткового касового ордеру №1 від 07.05.2008 року на суму 120000,00 грн., квитанції про сплату кредиту та виписки по особових рахунках позичальника.

Вказані докази у своїй сукупності підтверджують укладення позичальником кредитного договору та часткове повернення кредитних коштів.

Також факт сплати заборгованості по кредиту до 2014 року не заперечувався стороною відповідача.

При цьому судом вірно враховано, що як вбачається з Висновку №07 судово-економічної експертизи по матеріалах цивільної справи №341/492/14-ц від 10.03.2017 року та судових рішень по даній справі, станом 01.02.2014 року ОСОБА_1 було сплачено 83198,49 грн. на погашення тіла кредиту, 83709,13 грн. відсотків та комісії. Отже станом на цю дату заборгованість по сплаті кредиту була відсутня.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вищенаведеного та наданого банком розрахунку заборгованість за тілом кредиту в позичальника наявна з травня 2015 року.

Таким чином саме з 01.05.2015 року позивач міг нараховувати відсотки за користування кредитом на прострочену суму та комісію.

Що стосується висновку суду першої інстанції про необґрунтованість вимог в частині стягнення відсотків, оскільки у заголовку розрахунку зазначено дві відсоткові ставки, а саме 20% та 23%, яка застосовувалася за порушення зобов`язань на підставі приписів частини другої статті 625 ЦК України, а відповідно до копії Висновку експерта від 10.03.2017 року №07, який долучався у межах справи №341/49.05.2008 року, розмір реальної відсоткової ставки за договором становить 24,66%, то слід зазначити наступне.

Так, згідно п. 2.2 Договору про іпотечний кредит №488г від 06.05.2008 року за користування кредитом встановлена відсоткова ставка в розмірі 20% річних.

Згідно п. 3.4 Договору за управління кредитом банк встановлює одноразову комісійну винагороду в розмірі 1% від суми виданого кредиту та 0,1% щомісячно від залишкової суми кредиту, яка підлягає сплаті позичальником.

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, останнім нараховувалися саме відсотки за користування кредитом, виходячи зі ставки 20% річних (36801,51/100*20/12=613,3585 грн. (сума відсотків за один місяць від несплаченої суми кредиту)), та комісія - 0,1% щомісячно від залишкової суми кредиту, яка підлягає сплаті позичальником (36801,51/100*0,1=36,80151 грн.).

Отже з 01.05.2015 року по 01.04.2018 року з відповідачів підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за відсотками в сумі 21467,55 грн. (613,3585 грн.*35 місяців) та 1288,05 грн. комісії (36,80151 грн.*35 місяців), а також пеня за останній рік в сумі 17648,71 грн.

При цьому Висновок експерта судово-економічної експертизи на звернення ОСОБА_1 №28 від 07.07.2021 року, яким встановлено, що розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 01.04.2018 року, наданий ПАТ «Альфа-Банк» до позовної заяви у цій справі, документально не підтверджується наданими банком документами, не спростовує положень договору про нарахування відсотків, комісії та пені та вищенаведеного розрахунку на їх підставі.

Посилання місцевого суду на вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в діючій редакції є неправомірними, оскільки на час укладення Кредитного договору чинним законодавством банкам не заборонялось встановлення комісії (винагороди) в договорах про споживче кредитування.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував, а тому рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків, комісії та пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При цьому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача судового збору, оскільки якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3582,80 грн. сплаченого судового збору, по 1791,40 грн. з кожного.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 1 лютого 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, комісією та пені, та в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, адреса: вул. Десятинна, 4/6, м. Київ) заборгованість за відсотками за користування кредитом згідно Договору про іпотечний кредит №488г від 06.05.2008 року у розмірі 21467 (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят сім) грн. 55 коп., 1288 (одну тисячу двісті вісімдесят вісім) грн. 05 коп. комісії, 17648 (сімнадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 71 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, адреса: вул. Десятинна, 4/6, м. Київ) по 1791 (одна тисяча сімсот дев`яносто одна) грн. 40 коп. з кожного витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 18 травня 2022 року.