Справа № 130/1238/21
Провадження № 22-ц/801/671/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 рокуСправа № 130/1238/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т.Б., Шемети Т. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 28 січня 2022 року суддею цього суду Заярним А.М., зі складенням повного тексту рішення 02 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 23 липня 2018 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 підписом у анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язаний погашати заборгованість за кредитним договором та заборгованість за відсотками за використання кредитних коштів. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 12 квітня 2021 року має заборгованість перед позивачем в сумі 22 901,98 грн, яка складається з: 22 571,75 грн заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн заборгованості за поточним тілом кредиту, 22 571,75 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 330,23 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Пославшись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану суму заборгованості.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 23 липня 2018 року в сумі 5065,34 грн. станом на 12 квітня 2021 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині вимог, в задоволенні яких відмовлено, АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати.

Зважаючи на це, апеляційний суд з огляду на положення ст. 367 ЦПК України в іншій частині рішення суду першої інстанції не перевіряє.

30 березня на електронну адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Виноградського А.П., в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. У відзиві ставиться питання про поновлення строку на його подання з підстав того, що копію ухвали про відкриття провадження відповідачем отримано 25 березня 2022 року, тоді як строк на подання відзиву у ній встановлено до 28 березня 2022 року, що унеможливило подання відзиву у встановлений судом строк.

Апеляційний суд погоджується із цими доводами та вважає, що строк на подання відзиву слід поновити з викладених у ньому підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2018 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 13).

Зі змісту заяви видно, що відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується виконувати ці Умови та Правила і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу банківську картку на яку було нараховано кредитні кошти.

Відповідно до розрахунків заборгованості станом на 12 квітня 2021 року вона становить 22901,98 грн, і складається з: 22571,75 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту та 22571,75 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 330,23 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія (а. с. 8-10).

З виписки по рахунку, за період з 23 липня 2018 року до 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами банку, здійснював оплати нею, знімав та перераховував кошти, а також погашав частково заборгованість. Останнє погашення було здійснено 14 квітня 2021 року (а. с. 71-80).

З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається зміна кредитного ліміту, а саме його збільшення з 4000 грн до 28 000 грн, та потім зменшення. Станом на 03 липня 2020 року кредитний ліміт встановлено 0 грн (а. с. 11).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 23 липня 2018 року та неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.07.2018) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 травня 2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Апеляційний суд повністю погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У анкеті - заяві підписаній відповідачем, відсутні умови договору про сплату процентів їх розміру, тощо.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Велика Палата Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети - заяви, оскільки, за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в згаданій вище Постанові зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» та повідомив споживача про умови кредитування, узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими банк.

Отже анкета - заява (а. с. 13), підписана ОСОБА_1 , не містить умов щодо розміру процентів, в матеріалах справи відсутні будь-які інші письмові докази які б містили узгодження між ним та позивачем порядку сплати процентів за прострочення виконання зобов`язань за договором.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у виді процентів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому, немає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 330,23 грн, отже в цій частині суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що її розмір становить 22571,75 грн. Однак з наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки ( розмір яких сторонами не узгоджувався ) і тим самим тіло кредиту не зменшувалося, що вірно враховано судом першої інстанції. Так за даними розрахунку позивача за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки у розмірі 17506,41 грн, відповідно і тіло кредиту на цю суму не зменшилося.

Виходячи з цього, оскільки сторонами не було обумовлено умови нарахування відсотків, а банком при погашенні боржником заборгованості, здійснювалось зарахування коштів на погашення відсотків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сума відсотків, які погашені за рахунок тіла кредиту в розмірі 17506,41 грн не може бути врахована під час розрахунку заборгованості за кредитом, а отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума несплаченого тіла кредиту в розмірі 5065,34 грн.

Зважаючи вищевикладене, апеляційний суд вважає спростованими доводи апелянта про те, що сторони обумовили всі умови укладеного договору та про розмір заборгованості, зазначений банком.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді Т. Б. Сало

Т. М. Шемета