11.05.2022 ЄУН № 337/588/22
Провадження № 2/337/905/2022
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2022 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.
за участю секретаря Шаповалової А.В.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Коваленко Ю.М.
27.01.2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, в якому просив стягнути на його користь з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»» моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 150 000 грн, посилаючись на те, що перебував в трудових відносинах з відповідачем у період з 31.01.2000 року по 26.07.2021 року, працював в цеху холодної прокатки №1 стропальником 3 розряду з 31.01.2000 року згідно наказу №22 від 28.01.2000 року; згідно наказу №850 від 15.05.2001 року був переведений у тому же цеху бригадиром на обробленні, сортуванні, прийманні, здаванні, пакетуванні та пакуванні металу та готової продукції; згідно наказу №960 від 27.04.04 року присвоєний 5 розряд; згідно розпорядження №163 від 11.03.2020 року переведений бригадиром на оброблення, сортування, приймання, здавання, пакетування та пакування металу та готової продукції до цеху холодного прокату №1. 26 липня 2021 року він був звільнений у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗоТ України.
Внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів за місцем роботи він отримав професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5. S1 та шийна С6. С7. С8. редидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофіею у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів.
Висновком МСЕК від 05.07.2021 року йому встановлена третя група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності.
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 17.06.2021 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок наявності на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів. На час складання акту загальний стаж роботи позивача становить 27 років 03 місяці, за цією професією 19 років 11 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 21 рік 02 місяці.
Причини виникнення хронічного професійного захворювання: наявність на робочому місці бригадира ЦХП ПАТ «Запоріжсталь» Бутяги С. Г. шкідливих виробничих факторів:
- вимушені нахили тулуба - І75-501 разів за зміну при нормативному значенні 100 разів.
Хворобою та втратою професійної працездатності йому заподіяна моральна шкода, яка виражається в тому, що він обмежений у побуті, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням постійно вимушений знаходитися під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. У нього стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в ліву ногу, порушена ходьба, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів, зниження слуху. Внаслідок цього порушений його звичайний соціальний зв`язок, уклад, що вимагає додаткових зусиль для організації життя. Він постійно знаходиться у нервовій напрузі, що негативно впливає на психологічний стан. У зв`язку з отриманням професійного захворювання став інвалідом, у нього погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість, що спричиняє моральні страждання. Він не може працевлаштуватися, у зв`язку з чим не може матеріально забезпечити свою сім`ю, неповнолітню дитину. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 150 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача.
Ухвалою суду від 28.01.2022 року відкрито провадження по справі, відповідачеві наданий строк на подання відзиву.
21.02.2022 року представник відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»надав до суду відзив, в якому виклав свої заперечення проти заявлених позовних вимог, просить у задоволенні позову відмовити, зазначив, що позивач був обізнаний про шкідливі умови роботи на підприємстві і без примусу добровільно погодився виконувати доручену роботу.
Згідно з наказом № 22 від 28.01.2000 року, був прийнятий з 31.01.2000 року стропальником цеху холодного прокату. Наказом № 850 від 15.05.2001 року позивача переведено в цьому ж цеху бригадиром на обробленні, сортуванні, прийманні, здаванні, пакетуванні та пакуванні металу й готової продукції. В даному цеху позивач працював з 31.01.2000 року по 20.07.2021 року. 20.07.2021 року, згідно з наказом № 440/л від 20.07.2021 року, позивача було звільнено з роботи у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі п. 2 ст. 40 КЗпП України.При прийомі відповідач повідомляв позивача про наявність в нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.
Позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, що підтверджено медичними довідками від 26.02.2013 року, від 14.08.2014 року, від 29.07.2015 року, від 01.08.2016 року, від 01.08.2017 року, від 02.08.2018 року, від 27.06.2019 року, 15.01.2021 року в зв`язку з чим допускався відповідачем до роботи.Факт допуску позивача до роботи свідчить про те, що позивач був визнаний придатним для роботи за професією муляром/слюсарем/машиніст крану/ машиніст крану металургійного виробництва. Жодної інформації, щодо виявлення початкових стадій професійних захворювань, рекомендації відносно Позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікування відповідач від медичного закладу, що проводив періодичні та позачергові медичні огляди, не отримував.
Тобто, протягом роботи позивача та на момент його звільнення з роботи, відсутні будь які докази наявності в нього професійних захворювань.
В процесі трудової діяльності Позивач забезпечувався санітарно-побутовими приміщеннями, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм, молоком.З вищенаведеного вбачається, що протягом роботи позивача на підприємстві відповідача, у останнього була відсутня інформація про наявність у позивач початкових стадій захворювань, які в подальшому було визнано професійним. Відповідач отримував відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи і, відповідно, не мав жодних правових підстав для відсторонення позивача від роботи в зв`язку з невідповідністю його виконуваній роботі за станом здоров`я.
Однак, вже 2021 році позивач звернувся до ДУ «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини», де в нього було встановлено наявність професійного захворювання. В подальшому, за результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) Форми П-4 від 17.06.2021 року. Згідно з п. 17 Акту розслідування внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_2 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПРАТ «Укрграфіт» та на ПАТ «Запоріжсталь», неякісного проведення медичного огляду в частині не проведення динамометрії, та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Згідно п. 3.8. Колективного договору, прийнятого на конференції трудового колективу «Товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи понад установлений період в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1, № 2.Вищенаведений акт підписаний чотирма членами комісії з окремими думками. Наразі, професійний характер захворювання позивача є остаточно не визначеним. Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці зазначено, що згідно з результатами медоглядів 2015-2021 років, протипоказань дороботи у ОСОБА_2 виявлено не було.Відповідач мав можливість отримати інформацію про стан здоров`я працівника лише за наслідками періодичних медичних оглядів працівника.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач коли-небудь заперечував результати періодичних медичних оглядів та повідомляв роботодавця про невідповідність їх результату його дійсному стану здоров`я. Позивач взагалі не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я.Вищенаведене свідчить, що позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та від відповідача наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. Тобто, позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я та приховуючи дану інформацію від роботодавця та медичної комісії, свідомо погіршував стан свого здоров`я. Як би позивач своєчасно повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, то було б можливо уникнути втрати позивачем працездатності.
Крім того, позивачем в позовній заяві про наявність моральних страждань зазначено лише загальними фразами та взагалі не зазначено, які саме дії/бездіяльність Відповідача призвели до моральних страждань Позивача та не визначено причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. До позовної заяві, позивач не надав жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю Відповідача.
Крім того, позивачем не надано жодного медичного первинного документу з яких можливо встановити момент виникнення професійного захворювання, його динаміку та дійсний зв`язок з роботою у відповідача. Доказів постійного знаходження на обліку в ЛПЗ та значних витрат на лікування також не надано. Відсутні висновки психолога, щодо наявності моральних страждань.
Визначаючи як суму відшкодування моральної шкоди 150 000,00 грн. позивач не надав належного обґрунтування з чого конкретно він виходив визначаючи саме таку суму. Посилання позивача лише не той факт, що відповідач може сплатити таку суму, не може бути обґрунтування розміру стягнення моральної шкоди з відповідача.
24.03.2022 року позивач надав відповідь на відзив.
27.04.2022 року відповідач надав заперечення на відповідь.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
У відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України суд провів судове засідання у відсутність позивача.
Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На поставлені питання уточнив, що дійсно, з наданих ними документів вбачається, що ОСОБА_4 також працював на ПРАТ «Укрграфіт» в шкідливих умовах, але це мало місце до його працевлаштування на підприємство відповідача и протягом незначеного часу, а тому претензій до ПРАТ «Укрграфіт» вони не заявляють, а за заподіяну моральну шкоду позивачеві внаслідок триманого ним професійного захворювання повинен відповідати виключно відповідач.
Представник відповідача у судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити, з підстав наведених у відзиві та запереченнях. Крім того уточив, що Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві 21 рік 02 місяці. Відповідно до наданого позивачем Акту від 17 червня 2021 року однією з причин виникнення хронічного захворювання у позивача є також робота в шкідливих умовах на ПРАТ «Український графіт» , строком 4 роки 1 місяць.
Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , перебував в трудових відносинах з ПРАТ «Запоріжсталь».
Так, ОСОБА_2 був прийнятий в цех холодної прокатки №1 стропальником 3 розряду з 31.01.2000 року згідно наказу №22 від 28.01.2000р.; згідно наказу №850 від 15.05.2001 року переведений у тому же цеху бригадиром на обробленні, сортуванні, прийманні, здаванні, пакетуванні та пакуванні металу та готової продукції; згідно розпорядження №163 від 11.03.2020р. переведений бригадиром на оброблення, сортування, приймання, здавання, пакетування та пакування металу та готової продукції до цеху холодного прокату №1.
26 липня 2021 року ОСОБА_2 був звільнений зПРАТ «Запоріжсталь». у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України.
Крім того, у період з 19.07.1996 року по 27.01.2000 року позивач ОСОБА_2 працював на ВАТ «Український графіт» на посадах верстатника, верстатника з обробки електродів
Внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів ОСОБА_5 отримав професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5. S1 та шийна С6. С7. С8. редидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофіею у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів.
Згідно п.18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.06.2021 року причинмиа виникнення професійного захворювання є:
1. наявність на робочому місці верстатника з обробки електродів ПРАТ «Укрграфіт» шкідливих виробничих факторів:
- вимушений нахил тулуба понад 30 151 раз за зміну при нормативному 100 разів;
- знаходження у нахиленому положенні 30 30,6% робочого часу при нормативному значенні 25% за зміну
2. наявність на робочому місці бригадира ЦХП ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів:
- вимушений нахил тулуба понад 175-501 разів за зміну при нормативному 100 разів;
Висновком МСЕК від 05.07.2021р. ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності.
Вплив на стан здоров`я позивача вказаних шкідливих виробничих факторів, які мають місце на обох підприємствах підтверджено також у медичному висновку від 20.05.2021р. № 917.
Медичною документацією підтверджено знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах у періоди, що підтверджується медичними виписками із медичної карти ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.
Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
За ч.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.
Відповідно до вимог ст.173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Положеннями статті 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. В самій нормі вже передбачена наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих умов праці, яке власником ще не усунуто. Тобто існує обов`язок власника на вдосконалення та модернізацію в подальшому робочого місця прийнятого працівника, що дасть можливість усунути ті небезпечні та шкідливі речовини, які негативно впливають на стан здоров`я працівника.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту.
Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.
Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.
При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.
Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.
У п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 Про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.
У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з причин тривалої праці внаслідок допущеного перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав на підставі положень статті 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавців.
При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких ОСОБА_2 постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, відсоток втрати працездатності (60 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю (3 група інвалідності, вимушених змін його життєвих умов, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану.
Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).
Доводи відповідача, що саме позивач винний в отриманні професійного захворювання, оскільки відповідно до статті 38 КЗпП України не скористався правом розірвання трудового договору за власним бажанням та продовжував працювати, відповідно до ст. 43 Конституції України вільно обрав місце свого працевлаштування, є необґрунтованими, оскільки статтею 153 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та впровадження сучасних засобів техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечення санітарно-гігієнічних умов, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При цьому, судом встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є робота у шкідливих та небезпечних умовах.
Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір пропорційно задоволеним вимогам 33,26 % у сумі 320,15 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11,13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 282, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів з часу виготовлення повного тексту рішення .
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Суддя: Л.Г. Салтан