Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2401/22
Провадження №: 2/332/1782/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2022 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої - судді Ретинської Ю.І.,
за участю секретаря судового засідання Божко В.О.,
а також за участю сторін у справі:
представника позивача - адвоката Будовської Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Будовська Наталія Володимирівна до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Стислий виклад позицій сторін у справі.
У жовтні 2022 року адвокат Будовська Наталія Володимирівна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірна квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира не приватизована. В даний час у спірному жилому приміщенні зареєстровані: позивач, відповідач, третя особа - ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_4 . З 2019 року ОСОБА_5 за вказаною адресою не проживає, витрат по утриманню не несе, але в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся. З того часу та по теперішній час відповідач має інше постійне місце проживання, яке його влаштовує. Відповідач без поважних причин не проживає в квартирі понад шість місяців, не приймає участі в оплаті за комунальні послуги та не виявляє бажання повернутися у спірне житло.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання, розгляд справи призначено на 15.11.2022. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
У судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність суду не надав, відзиву на позов не подавав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Зі змісту ордеру № 116 від 22.01.1971 року вбачається, що він видавався на ім`я ОСОБА_6 з правом на житлову площу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Зміна прізвища позивача з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_1 від 13.02.1986.
Згідно свідоцтв про смерть ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської від 12.10.2022 (а.с. 14).
У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , квартира розташована навпроти квартири позивачки. ОСОБА_14 вони дружать дуже давно, вони часто бувають друг у друга в гостях. На даний час разом із позивачкою проживає лише її онук ОСОБА_15 . Син ОСОБА_16 близько трьох років не проживає за їх адресою. Його речей у квартирі не має. Перешкод жодних ОСОБА_17 йому не чинила.
Свідок ОСОБА_18 повідомили, що вона дружить із позивачкою. Проживає по АДРЕСА_3 , однак часто приходить у гості. Знає, що син ОСОБА_16 більше трьох років не проживає у квартирі.
Згідно акту від 05.10.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Згідно квитанцій за оплату комунальних послуг витрати на утримання спірної квартири несе позивач ОСОБА_1 (а.с. 6-8).
На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке перебуває у користуванні позивача.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що, якщо права позивача порушені, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування належним йому майном, тому суд приходить до висновку, що позивачка правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав.
Враховуючи, що дослідженими судом доказами підтверджується факт того, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірному житлі понад встановлені Законом строки без поважних причин, суд вважає доведеним, що її реєстрація в зазначеній квартирі порушує права позивачки.
Крім того, судом не встановлено підстав, визначених ч. 3 ст. 71 ЖК України, які надають право збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем, а також, відповідачем не надано будь-яких даних, які б спростовували доводи позивачки, викладені у позові, а також підтверджували те, що відповідач несе витрати по утриманню житлового приміщення, про яке йдеться у позові.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщення, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Будовська Наталія Володимирівна до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Заводського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.І. Ретинська