ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2022 року м. Чернівці

Справа № 727/1248/22

Провадження №22-ц/822/568/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар Петранюк Ю.Т.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Чернівецька міська рада, Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Одовічен Я.В., повний текст рішення складено 20 травня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради про зобов`язання вчинити дії та зобов`язання надати житло.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03 лютого 2012 року в будинку АДРЕСА_1 в багатоквартирному будинку, в якому проживала його родина, сталася пожежа, внаслідок чого рішенням виконавчого комітету Шевченківської міської ради №38/5 від 25 квітня 2012 року за технічним станом конструктивних елементів будинок визнано непридатним для проживання.

Вказував на те, що його сім`я вже десятий рік проживає без права реєстрації у квартирі маневрового фонду по АДРЕСА_2 . Щороку він змушений збирати багато довідок та щоразу укладати новий договір на проживання.

У зв`язку з тим, що його будинок повністю зруйнований і визнаний непридатним для проживання, на нього поширюються норми ст.ст. 50-51, 110,111,113 ЖК України.

Неприйняття рішення стосовно визнаного непридатним для проживання житла є прямим порушенням конституційного права на житло його сім`ї. Їх сподівання на постійне рівноцінне житло залишилось невиконаним через бездіяльність керівних посадових осіб органу місцевого самоврядування. Їм було надано лише тимчасове приміщення маневрового фонду міської ради на 1 рік, яке вони не можуть приватизувати.

Зазначав, що рішенням №1534 від 06 грудня 2018 року Чернівецької міської ради списано з балансу будинок АДРЕСА_1 і запропоновано юридичному управлінню ЧМР спільно з Департаментом ЖКГ вжити заходів щодо оформлення права власності будинків, що є у власності територіальної громади м. Чернівці.

Просив зобов`язати Чернівецьку міську раду та її Департаменти прийняти передбачені законом рішення стосовно визнаного непридатним для проживання будинку та надати йому та його сім`ї з чотирьох осіб постійну житлову площу, не меншу ніж попередня 58,5 кв.м по АДРЕСА_3 , яка буде відповідати усім санітарним і технічним вимогам за статтями 50-51 ЖК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки суд під час розгляду даної справи неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Зазначає, що суд при винесенні рішення не дослідив належним чином матеріали справи і не зрозуміло, з яких підстав відмовлено у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернівецька міська рада просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, який є самостійною юридичною особою та наділений відповідними повноваженнями, ОСОБА_1 з позовними вимогами не звертався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_4 . За вказаною адресою також зареєстровані: дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , 1996 року народження, донька ОСОБА_5 , 2007 року народження.

04 лютого 2012 року комісією Управління житлового господарства районної у місті ради було проведено обстеження зазначеного будинку, за результатами якого складено акт, в якому зроблено висновок про те, що за даними акту про пожежу від 03 лютого 2012 року загорання виникло в квартирі АДРЕСА_5 внаслідок короткого замикання електричної мережі.

Актом комісії Управління житлового господарства районної у місті ради від 09 квітня 2012 року встановлено, що внаслідок пожежі, яка сталася 31 січня 2012 року, стан несучих та не несучих конструктивних елементів будинку АДРЕСА_1 зношений на 90%. По технічному стану конструктивних елементів будинок відноситься до категорії - загрожує обвалом та непридатний для проживання.

Вказаний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Чернівці ради №38/5 від 25 квітня 2012 року та визнано будинок АДРЕСА_1 непридатним для проживання за технічним станом конструктивних елементів.

Згідно з рішенням виконкому Чернівецької міської ради №312/10 від 08 травня 2012 року сім`ю ОСОБА_1 за їх письмовою заявою заселено в двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , яка має статус маневрового фонду міської ради.

Звертаючись до суду, позивач вказував на те, що його право на житло порушено та просив зобов`язати Чернівецьку міську раду та її Департаменти прийняти передбачені законом рішення та надати йому та його сім`ї з чотирьох осіб постійну житлову площу, не меншу ніж попередня - 58,5 кв.м по АДРЕСА_3 , яка буде відповідати усім санітарним і технічним вимогам за статтями 50-51 ЖК України.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

За змістом статі 9 ЖК Української РСР забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктами 1-4, 8, 12, 13 частини першої статті 15 ЖК Української РСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства, на території району, міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18); здійснюють контроль за станом та експлуатацією відомчого житлового фонду; здійснюють контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків, скасовують рішення загальних зборів або правління житлово-будівельного кооперативу, що суперечать законодавству (стаття 138); здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам (стаття 154); подають громадянам допомогу в проведенні ремонту жилих приміщень (стаття 178).

Відповідно до статті 18 ЖК Української РСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Згідно із статтею 30 ЖК Української РСР державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду здійснюється Радами народних депутатів, їх виконавчими і розпорядчими органами, а також спеціально уповноваженими на те державними органами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 36 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районного, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності відомостей про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_1 визначив відповідачами Департамент Інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради та Чернівецьку міську раду.

Під час розгляду справи встановлено, що належним відповідачем за вимогами позивача про зобов`язання вчинити дії та зобов`язання надати житло є Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, однак позовних вимог до вказаної особи стороною позивача не заявлялося.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, обґрунтованість позову, доведеність обставин, що підлягають доказуванню, не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень, однак не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При вирішенні спору суд першої інстанції вказані обставини не врахував, розглянув справу за участі неналежного кола відповідачів, апеляційний суд позбавлений можливості усунути таке процесуальне порушення суду першої інстанції. Однак районний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову, проте помилився щодо мотивів такої відмови, у зв`язку з чим оскаржене судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 серпня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк