КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/3790/2022
Справа 758/6962/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Гребенюка В.В. в м. Київ 04 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В травні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про стягнення матеріальної шкоди, просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 99919 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивував тим, що 29 березня 2016 року близько 10:30 водій ОСОБА_1 в м. Києві по вул. Хорива, 43/23, керуючи автомобілем Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала перевагу в русі автомобілю Jaguar д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, чим порушила п. 16.11 ПДР. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно рахунку ТОВ "ВІДІ-ПАУЕР", яка є офіційною технічною станцією Jaguar в Україні, вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту), завданого йому як власнику автомобіля Jaguar д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, складає 149919 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ТДВ "Експрес Страхування", тому 50000 грн. йому сплатить страхова компанія згідно полісу, проте різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою всумі 99919 грн. має сплатити безпосередньо ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 99919 грн. та судовий збір 999,20 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що при задоволенні позову суд фактично виходив лише з одного документу, який надав позивач - копія рахунку-фактури № ПАсС-0004007 від 01 квітня 2016 року, виданого ТОВ "Віді Пауер", згідно якого визначена вартість відновного ремонту транспортного засобу. Вважала, що в даному випадку це не відповідає принципу повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи. ТОВ "Віді Пауер" є станцією технічного обслуговування (СТО) транспортних засобів. Відповідно до постанови Верховного Суду по справі № 753/21177/16-ц від 19 вересня 2019 року, рахунки та акти виконаних робіт, надані СТО, не є належними та допустимими доказами по справі. Також в цій постанові зроблено висновок, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092. У разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і повязаність витрат з усуненням заподіяної шкоди.

Наголошувала, що в матеріалах справи відсутні дані щодо проведення оцінки пошкоджень вартості відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, відсутні матеріали про адміністративне правопорушення, з яких можна було б зрозуміти характер пошкоджень транспортних засобів, до розгляду справи не притягнуто в якості третьої особи страхову компанію відповідача, представник якої проводив відповідний огляд транспортного засобу позивача на предмет його пошкоджень та вартість ремонту.

Посилалася на зміст Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення в цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

Вказувала, що в заяві про перегляд заочного рішення нею зазначено про неотримання жодної повістки і надано докази щодо проживання в іншому місці, також було надано клопотання про витребування доказів у позивача, а саме докази, що підтверджують факт понесення витрат на відновлювальний ремонт у розмірі 149919 грн., але ці доводи залишились поза увагою суду.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Відповідач в апеляційній скарзі посилалася на розгляд справи у його відсутності, без повідомлення її належним чином про час і дату розгляду справи.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. 128 - 130 ЦПК України.

Частинами 1 - 4 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно із ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач ОСОБА_1 була повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, оскільки наявні в матеріалах справи конверти, направлені на її адресу, повернуті до суду з відмітками про причину повернення "закінчення терміну зберігання".

Приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. За змістом висновків Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Апеляційний суд враховує, що до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем додано акт депутата Борщагівської сільської ради від 03 серпня 2021 року про те, що ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 183).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив відповідача можливості скористатись наданими їй ст. 43, 49 ЦПК України процесуальними правами при розгляді справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Також суд першої інстанції під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення не надав належної оцінки доводам відповідача та доказам, наданим на підтвердження цих доводів, про фактичне проживання апелянта за іншою адресою.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 по суті, апеляційний суд виходить із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля Jaguar д.н.з. НОМЕР_3 на підставі посвідчення НОМЕР_4 від 15 липня 2007 року (а. с. 5 - 6).

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року в справі № 758/4743/16-ц ОСОБА_1 визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Встановлено, що ОСОБА_1 29 березня 2016 року близько 10:30 в м. Києві по вул. Хорива 42/23, керуючи автомобілем "КІА Sorento" д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала перевагу в русі автомобілю Jaguar д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі, чим порушила п. 16.11 ПДР, внаслідок чого сталося зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а. с. 7).

На а. с. 8 знаходиться копія рахунку-фактури № ПАсС-0004007 від 01 квітня 2016 року, виданого ТОВ "Віді-Пауер", згідно якого фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля Jaguar д.н.з. НОМЕР_3 становить 149919 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, вина водія ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_1 , у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною з огляду на постанову Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, та не заперечувалась сторонами у справі.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Позивачем у позові зазначено і відповідачем не заперечувалось, що страховиком власника автомобіля Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_1 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди було ТДВ "Експрес Страхування", з лімітом страхового відшкодування 50000 грн. за шкоду, заподіяну майну потерпілих, проте вимоги про стягнення коштів ОСОБА_3 до ОСОБА_1 висунуті лише в частині шкоди, що перевищує ліміт страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

На підтвердження обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовував свої вимоги, ним надано рахунок-фактуру № ПАсС-0004007 від 01 квітня 2016 року, виданого ТОВ "Віді-Пауер", згідно якого фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля Jaguar д.н.з. НОМЕР_3 становить 149919 грн.

З урахуванням положень статей 1187, 1192, 1194 ЦК України апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки між діями водія ОСОБА_1 і заподіяною позивачу ОСОБА_3 шкодою у вигляді пошкоджень належного йому автомобіля Jaguar д.н.з. НОМЕР_3 є безпосередній причинний зв`язок, а розмір заподіяної шкоди встановлено рахунком-фактурою, згідно якого вартість відновлювального ремонту становить 149919 грн., різниця між фактичним розміром шкоди 149919 грн. і належним позивачу лімітом страхової виплати (страховим відшкодуванням) 50000 грн., тобто 99919 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а отже позов знайшов підтвердження під час розгляду справи і підлягає задоволенню.

Розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підтверджується належними і допустимими доказами, а доводи апеляційної скарги щодо недоведення розміру такої шкоди, відсутності даних щодо проведення оцінки пошкоджень вартості відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, відсутності матеріалів про адміністративне правопорушення, з яких можна було б зрозуміти характер пошкоджень транспортних засобів, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Так, рахунок-фактура № ПАсС-0004007 від 01 квітня 2016 року, виданого ТОВ "Віді-Пауер", є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що виключає необхідність витребування у позивача додаткових доказів понесення ним витрат на відновлювальний ремонт.

Відповідачем ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції не спростовано необхідності відновлювальних робіт в обсязі, фактично проведеному позивачем.

Апеляційний суд приймає до уваги, що на спростування розміру завданої позивачу шкоди відповідачем не надано будь-яких інших доказів, які вона не була позбавлена можливості подати до суду першої інстанції, зокрема на стадії перегляду заочного рішення, в тому числі висновок експерта, виготовлений на власне замовлення відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, однак зазначеним правом на власний розсуд не скористалася; клопотань про призначення експертизи відповідачем також не було заявлено, відтак за наявності встановлених обставин заподіяння відповідачем шкоди, розмір якої підтверджено належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відмову в позові як необґрунтовані.

Є помилковими, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, та відхиляються апеляційним судом посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду по справі № 753/21177/16-ц від 19 вересня 2019 року про те, що рахунки та акти виконаних робіт, надані СТО, не є належними та допустимими доказами по справі, з огляду на те, що зазначені правові висновки сформульовані Верховним Судом у інших правовідносинах, врегульованих Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено обсяг майнової відповідальності страховика, і не стосуються визначення розміру фактично понесених витрат потерпілої особи з відновлювального ремонту належного їй автомобіля.

Крім того, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо необхідності залучення до участі в справі як третьої особи страховика відповідача, оскільки позивачем не обґрунтовано, яким чином рішення суду може вплинути на права та обов`язки цієї особи, враховуючи, що з відповідача стягується відшкодування майнової шкоди поза лімітом страхової виплати, а вимоги до страхової компанії не пред`явлені.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати 999,20 грн. за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 99919 грн. та судові витрати в розмірі 999,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.