Справа № 307/3241/20
7829/22-Вих Провадження № 2/307/1122/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря Ваш Е.О., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матіко Р.І., представника відповідача КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради адвоката Медяника М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тячівська района лікарня» Тячівської районної ради про визнання причин пропуску строків, установлених статтею 233 Кодексу законів про працю України, поважними та поновлення строків звернення до суду, про визнання недійсним наказу головного лікаря КЗ "Тячівська районна лікарня № 1" відділу охорони здоров"я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області за № 385-к від 10 липня 2019 року "Про переведення ОСОБА_1 , працюючої на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, з 01 серпня 2019 року", про визнання недійсним наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради за № 168-к від 30 березня 2020 року «Про звільнення по скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення з 01 квітня 2020 року", про поновлення на роботі на посаді лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська района лікарня» Тячівської районної ради, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації на відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 02 листопада 2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача Комунального некомерційного підприємства «Тячівська района лікарня» Тячівської районної ради про визнання причин пропуску строків, установлених статтею 233 Кодексу законів про працю України, поважними та поновлення строків звернення до суду з позовом про визнання недійсним наказу головного лікаря КЗ "Тячівська районна лікарня № 1" відділу охорони здоров"я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області за № 385-к від 10 липня 2019 року "Про переведення ОСОБА_1 , працюючої на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, з 01 серпня 2019 року", з позовом про визнання недійсним наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради за № 168-к від 30 березня 2020 року «Про звільнення по скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення з 01 квітня 2020 року", про поновлення на роботі на посаді лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська района лікарня» Тячівської районної ради, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2020 року по день постановлення рішення суду та компенсації на відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, що у відповідності до наказу № 204-к від 13 серпня 2010 року її було прийнято на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення Тячівської районної лікарні № 1. 08 квітня 2020 року вона отримала ксерокопію витягу з наказу № 168-к від 30 березня 2020 року «Про звільнення по скороченню», зі змісту якого їй стало відомо, що директор КНП «Тячівська РЛ» Тячівської районної ради наказав: «Вивільнити працівників, які підлягають скороченню у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України, з дотриманням вимог ст. 49-2, з 01 квітня 2020 року, зокрема, позивача, ОСОБА_1 , з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення. Підстава: наказ від 22 січня 2020 року № 24-о, попередження ОСОБА_1 , подання заступника головного лікаря з лікувальної роботи, завідувача відділення, відмова від запропонованої посади та згода профспілки». Вважає даний наказ про її звільнення незаконним, прийнятим з порушенням вимог трудового законодавства і такий, що підлягає скасуванню з тих підстав, що відповідачем не виконані вимоги п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначає, що її прийнято на роботу 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення з 01 вересня 2010 року і жодного разу вона не переводилася на роботу в пологове відділення, тож звільнення її з посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, є таким, що суперечить фактичним обставинам її перебування в трудових відносинах з КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради. Про наявність наказу № 385-к від 10 липня 2019 року, яким її начебто перевели з посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення на посаду лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, їй стало відомо лише 06 жовтня 2020 року, коли отримала повідомлення про результати розгляду її письмового звернення до Управління Держпраці в Закарпатській області. Оскільки згоду про переведення на іншу роботу вона не давала, а із наказом № 385- к від 10 липня 2019 року її ніхто не ознайомлював, то вважає такий наказ незаконним. Як убачається із змісту наказу № 168-к, підставами її звільнення з роботи передував наказ від 22 січня 2020 року № 24-о, однак, з цим наказом її не ознайомлено, про що свідчить відсутністю її підпису в наказі. Також жодної пропозиції щодо іншої посади за її спеціалізацією від дирекції КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради вона не отримувала. З лютого 2020 року по 12 березня 2020 року в зв`язку з введенням карантину профком не засідав. На засідання профкому вона не запрошувалася, з рішенням профкому не ознайомлена, а тому і згода на її звільнення з роботи профкомом не могла бути надана. У відповідності до наказу № 107-к від 28 лютого 2020 року «Про відрядження на курси тематичного удосконалення», дирекцією КНП «Тячівська РЛ» її, лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення, терміном з 02 березня 2020 року по 13 березня 2020 року було відряджено на курси ТУ «Невідкладні стани та екстрагенітальна патологія в акушерстві і гінекології», які вона успішно пройшла, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . Крім того, пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 10 червня 2019 року Пенсійним фондом України, підтверджено, що вона є інвалідом 3-ї групи, загальне захворювання. Про наявність наказу № 168-к від 30 березня 2020 року «Про звільнення по скороченню» їй стало відомо лише 08 квітня 2020 року, коли надано для ознайомлення його копію у відділі кадрів КНП «Тячівська РЛ». На її прохання видати їй належним чином засвідчену копію витягу з наказу № 168-к, а також трудову книжку та належним чином засвідчені копії рішення профкому, яким надано згоду на її звільнення, подання заступника головного лікаря з лікувальної роботи та завідувача відділення, які були підставою її звільнення, їй було відмовлено та у відділі кадрів відповідача повідомлено, що на руки такі документи не видаються. Вважає такі дії дирекції КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради порушенням її права на працю, оскільки, позбавивши її можливості ознайомитися з наказом та підставами звільнення, вона була позбавлена можливості захиститися від порушення права на працю шляхом оспорювання його у встановленому законом порядку та у зв`язку з ненаданням їй трудової книжки, працевлаштуватися на новому місці роботи. Також заявляє вимогу про компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди. З долученої до матеріалів справи довідки про доходи № 211 убачається, що її середньоденний заробіток становив - 160,91 грн., сума відшкодування якого повинна розраховуватися з дня звільнення 01 квітня 2020 року по день вступу рішення суду в законну силу. Кінцевий розрахунок розміру відшкодування середнього заробітку буде наданий суду перед стадією судових дебатів. Незаконне переведення на іншу роботу без її згоди, а також звільнення з роботи, які проведені з грубим порушенням законодавства про працю вказують на наявність причинного зв`язку між протиправними діями дирекції КНП «Тячівська РЛ» Тячівської ради та заподіянням їй моральної шкоди. Про заподіяння їй моральної шкоди свідчать ті обставини, що вона безпідставно втратила постійне місце роботи, а відтак і постійний заробіток. Відсутність грошових коштів позбавила її права на належне забезпечення життєдіяльності, змінила спосіб життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. Крім наведеного, вона вимушена вживати заходи для захисту своїх прав, звертатися до відповідних контролюючих та правоохоронних органів. Як результат, вона втратила спокій і душевну рівновагу, оскільки через втрату роботи і відсутність реальної можливості працевлаштуватися перебуває у пригніченому стані. В грошовому виразі розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в сумі 20 000, 00 гривень, які просить стягнути з відповідача. Оскільки дирекцією КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради в порушення вимог законодавства про працю їй не видано накази про переведення на іншу роботу та про звільнення з роботи, та інші документи, що стали підставою її звільнення з роботи, не надано трудову книжку, то з метою захисту своїх прав та інтересів 21 квітня 2020 року вона звернулася з письмовою заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області і в своєму зверненні просила провести перевірку законності підстав її звільнення з роботи та вжити передбачених чинним законодавством заходів для усунення виявлених порушень. 14 вересня 2020 року листом № 07-14/4648 Управління Держпраці у Закарпатській області поінформувало її, що у зв`язку з виявленими недоліками при проведенні інспектування за її зверненням від 21 квітня 2020 року, акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради № ЗК/207/1985/АВ від 11 червня 2020 року, яким зафіксовані порушення, визнано недійсним. 06 жовтня 2020 року листом № 07-02/5123 Управління Держпраці у Закарпатській області, в доповнення до листа № 07-14/4648 від 14 вересня 2020 року, повідомило, що 22 вересня 2020 року у КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради з питань порушених нею в зверненні від 21 квітня 2020 року проведено інспекційне відвідування, яким встановлено порушення, а саме, ненадання трудової книжки при звільненні, відсутність пропозиції працевлаштування, відсутність згоди органу профспілки на скорочення медичних працівників, розгляд органом профспілки питання про її скорочення у її відсутності та без її згоди. Лише в результаті проведеного об`єктивного інспектування їй стало відомо про наявність наказу № 385-к від 10 липня 2019 року, яким її переведено з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення без її згоди. За наслідками інспектування в цій частині директору КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради Яриничу Ф.М. внесено припис. Отримавши 06 жовтня 2020 року відповідь на своє звернення від 21 квітня 2020 року та роз`яснення Управління Держпраці у Закарпатській області, вона вирішила звернутися до суду з даним позовом для захисту порушеного права на працю. Зазначає, що після того як 08 квітня 2020 року їй повідомлено, але не вручено жодного документу про звільнення з роботи, з метою захисту своїх прав вона 21 квітня 2020 року звернулася з відповідною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області і просила провести перевірку щодо законності підстав її звільнення. 06 жовтня 2020 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області їй повідомлено, що викладені в її зверненні порушення законодавства про працю знайшли своє підтвердження в результаті проведеного 22 вересня 2020 року інспекційного відвідування, що відображено в Акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЗК350/215/АВ від 22 вересня 2020 року, та Приписі про усунення виявлених порушень № ЗК350/215/АВ/П від 22 вересня 2020 року. Про наявність наказу № 385-к від 10 липня 2019 року, яким її переведено з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення на 0.5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, їй стало відомо лише з вище згаданого повідомлення Управління Держпраці у Закарпатській області та отриманих 22 жовтня 2020 року копій документів. Вважаю, що зазначені обставини слід визнати поважними причинами пропуску встановленого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду, а тому такий підлягає поновленню.

Представник відповідача КНП «Тячівська районна лікарня» подав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позову не визнав та зазначив, що не відповідає дійсності твердження позивачки про те, що вона була переведена з гінекологічного відділення в пологове нібито без її згоди, яке спростовується наступними обставинами. Тривалістю її роботи в пологовому відділенні на день видачі наказу, оскільки, будучи ще до 2018 року тимчасово переміщеною в порядку ротації з гінекологічного відділення в пологове, вона після спливу трьохмісячного строку ротації з власної ініціативи не повернулась в гінекологічне відділення, а продовжувала працювати в пологовому відділенні до її звільнення з 01 квітня 2020 року з мотиву скорочення штатів, тобто, на день видання наказу вона пропрацювала в пологовому відділенні більше півтори років, що значно довше двох місяців, допустимих ст. ст. 1, 11 чинного і на даний час Указу ПВР СРСР № 311-09 від 24 вересня 1974 року «Про умови праці тимчасових робітників і службовців» та трьох місяців, передбачених ротацією. Хіба буде працівник, який не згідний на переведення в пологове відділення, продовжувати працювати без заперечення більше 26 місяців після закінчення ротації саме в пологовому відділенні і, в тому числі, не менше 18 місяців при відсутності наказу про таке переведення, як це було до дати видання названого наказу і більше семи місяців після його видання. Про наявність згоди ОСОБА_1 на переведення в достатній мірі свідчить і її особиста поведінка та відношення до переведення. Вона не тільки продовжувала працювати в пологовому відділенні після закінчення терміну ротації, не тільки не оспорила дане рішення, але і навпаки, навіть при скороченні займаної нею в пологовому відділенні посади на засіданні 20 березня 2020 року робочої комісії з підготовки проекту наказу про звільнення працівників в зв`язку з вимушеним скороченням чисельності працюючих, відмовилась від запропонованої їй іншої посади - для початку лікаря-психолога, наполягаючи на продовженні працювати саме на цій посаді і саме в пологовому відділенні. Показовою в цьому плані є і та обставина, що позивачка надання їй чергових відпусток погоджувала саме з завідуючою пологовим відділенням ОСОБА_2 або з т.в.о. завідуючого пологовим відділенням Тиводар О.В., а не із завідуючим гінекологічним відділенням, що в тому числі підтверджується резолюцією ОСОБА_2 на заявах позивачки від 06 серпня 2019 року і 19 грудня 2019 року та резолюцією т.в.о. завідуючого пологовим відділенням Тиводар О.В. на заяві від 06 серпня 2019 року. З іншого боку це не дивно, оскільки скоріше всього по суті мав місце не перевід, а лише переміщення на аналогічну роботу в інший структурний підрозділ, яке не потягнуло за собою зміну суттєвих умов трудового договору, позаяк вона, як це передбачено ч. 2 ст. 32 КЗпП України, продовжувала працювати по тій самій спеціальності акушер-гінеколога, при тій самій оплаті праці, тривалості відпустки, режиму роботи, тощо. Видача наказу про переведення була обумовлена по суті лише потребою у формальній підставі для виключення позивачки із облікової документації гінекологічного відділення та належного відображення її роботи в документації пологового відділення, а також для відповідного запису про структурний підрозділ в трудовій книжці, позаяк реально вона вже працювала на постійній основі в пологовому відділенні. Зазначення в попередженні про майбутнє вивільнення місця роботи в гінекологічному відділенні, а не в пологовому, пояснюється лише помилкою нової працівниці відділу кадрів, яка його готувала. З викладеного очевидно, що заперечення позивачкою згоди на переведення в пологове відділення обумовлено лише намаганням використати дану обставину для осопорення звільнення її з пологового відділення в зв`язку з скороченням штатів. Наведене підтверджується графіками ургенцій та чергування лікарів пологового відділення і табелями виходу на роботу за 2018 2020 роки, з яких вбачається, що на протязі по меншій мірі всіх цих не менше 27 місяців позивачка працювала саме в пологовому відділенні та заявами позивачки від 6 серпня 2018 року, 5 серпня 2019 року та 19 грудня 2019 року про надання їй відпустки з резолюцією про погодження з завідуючою саме пологового, а не гінекологічного відділення. Також не відповідає дійсності твердження позивачки про те, що ніби-то її не було за два місяці попереджено про майбутнє звільнення, що їй не було запропоновано іншу наявну на час звільнення роботу, що їй не було повідомлено про день і час засідання комітету профспілки, на якому буде розглядатись питання про дачу згоди на її звільнення, і що їй 01 квітня 2020 року було відмовлено у видачі копії наказу про звільнення. Попередження про майбутнє звільнення від 27 січня 2020 року їй вручалось у присутності комісії, однак, вона категорично відмовилась від отримання, про що комісією було складено акт від 27 січня 2020 року. На момент надання попередження про звільнення не було вільних посад, які можна було би запропонувати позивачці, однак, до реального звільнення був затверджений новий штатний розпис, яким була передбачена нова посада лікаря-психолога, котра і була запропонована позивачці 20 березня 2020 року представником дирекції КНП Кучерявою М.Л. на засіданні робочої комісії по підготовці наказу № 168-к від 30 березня 2020 року, але позивач в присутності комісії відмовилась від запропонованої їй роботи, що підтверджується поясненням інспектора кадрів ОСОБА_3 , наданим нею 17 вересня 2020 року управлінню держпраці та показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. Про призначення засідання комітету профспілки на 24 березня 2020 року позивача, як і всіх інших працівників, що підлягали скороченню і з`явились на засідання вже названої робочої комісії, було повідомлено на засіданні комісії, а про повторне засідання профкому 30 березня 2020 року її було повідомлено через старшого акушера пологового відділення ОСОБА_6 .. 01 квітня 2020 року позивачу не тільки не було відмовлено у видачі копії наказу про звільнення та трудової книжки, а навпаки, їй, як і іншим звільненим працівникам, були запропоновані названі документи саме з ініціативи лікарні, але позивач в присутності комісії категорично відмовилась їх отримати, що підтверджується актами комісії від 01 квітня 2020 за № 1 та № 2, а відмову позивач мотивувала тим, що в наказі вказане інше відділення, з якого були звільнені та скорочені працівники, хоча в наказі вказано те саме відділення в якому позивач більше двох років в дійсності пропрацювала. Щодо наказу № 24-о від 22 січня 2020 року, то і не було потреби та обов`язку знайомити з ним позивачку, оскільки в ньому йде мова не про звільнення конкретних працівників, а про зменшення у відділеннях лікарні кількості ліжко-місць в зв`язку зі зміною порядку і зменшення обсягу фінансування лікарні в порядку реформи системи охорони здоров`я. Посилання позивача як на одну з переваг при скороченні штатів на наявність у неї інвалідності, оскільки згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а згідно наявного в пологовому відділенні обліку, позивачка, працюючи в пологовому відділенні, в 2019 році та за перший квартал 2020 року не прийняла жодних пологів. Надуманим є також твердження позивача про те, що «з лютого по 12 березня 2020 року в зв`язку з введенням карантину і по сьогоднішній день, профком не засідав», оскільки профком в дійсності засідав з дотриманням відповідних карантинних вимог 24 та 30 березня 2020 року, та на ньому були присутні і цілий ряд працівників, що підлягали звільненню, в тому числі 24 березня 2020 року і сама позивач. Позивачка не могла бути ознайомлена з рішенням профкому, поданнями заступника головного лікаря з лікувальної роботи та завідувача відділенням, оскільки вона засідання профкому 30 березня 2020 року проігнорувала, а за ознайомленням з його рішенням в профком, як і з іншими названими нею документами, взагалі не тільки не зверталась, але й навіть витяг з наказу про звільнення і свою трудову книжку, отримати які їй були запропоновані адміністрацією КНП в присутності комісії категорично відмовилася прийняти. Тим більше, що про обов`язкове повідомлення про місце, день і час засідання профкому саме в письмовій формі законодавством взагалі не передбачено. Твердження позивачки про те, що «Із змісту листа № 07-02/5123 від 06 жовтня 2020 року (інспекції праці) убачається, що такі порушення як ненадання трудової книжки при звільненні, відсутність пропозиції працевлаштування, відсутність згоди органу профспілки на скорочення медичних працівників... знайшли своє підтвердження вході інспектування», ьо такі не відповідають дійсності, оскільки в цьому листі зазначено, що « про наступне звільнення з 01 квітня 2020 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України Вас попереджено 27 січня 2020 року, однак Ви відмовилися підписувати попередження, про що 27 січня 2020 року був складений Акт про відмову у підписанні попередження». В процесі перевірки за скаргою позивачки інспекторами праці не виявлено жодного порушення вимог трудового законодавства при звільненні працівників, в тому числі і позивачки, за скороченням штатів згідно наказу № 168-к від 30 березня 2020 року, що в достатній мірі стверджується висновком, що міститься в акті перевірки, і приписом від 22 вересня 2020 року. Висновок в акті інспекційного відвідування і приписі від 22 вересня 2020 року про порушення вимог частин 1 та 3 ст. 32 КЗпП України при видачі наказу № 385-к від 10 липня 2019 року упереджений та абсолютно не відповідає фактичним обставинам справи і спростовується вищеназваними графіками ургенцій та чергувань лікарів пологового відділення і табелями виходу на роботу за 2018-2020 роки. Позивачка з власної вини і при відсутності жодної поважної причини пропустила передбачений ст. 233 КЗпП України місячний термін на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки вона замість того, щоб отримати необхідні документи і звернутись до суду, 01 квітня 2020 року категорично відмовилась від отримання виписки із наказу про звільнення і трудової книжки, що підтверджено Актами № 1 і 2 від 01 квітня 2020 року та навіть 08 квітня 2020 року, на яке вона чомусь посилається, вона замість негайного звернення до суду обмежилась лише направленням і то майже через два тижні елементарного і по суті безпідставного звернення до інспекції праці, хоча перевірка інспекцією праці фактично була закінчена ще 11 червня 2020 року лише складенням акту № /ЗК/207/1985/АБ від 11 червня 2020 року і без припису, позивачка при відсутності поважних причин звернулась з позовом в суд лише майже через п`ять місяців, добившись повторної і явно упередженої перевірки. Зважаючи на твердження позивачки про те, що їй нібито було відмовлено у видачі виписки з наказу про звільнення і інших необхідних для подання даного позову документів, про те, що їй не вручали попередження про майбутнє вивільнення, що їй не пропонували іншу посаду, що вона більше двох років працювала в пологовому відділенні без своєї згоди, як по суті і майже вся мотивація позовної заяви, до якої, наприклад, фактично додано копії і попередження про звільнення, і наказу про звільнення, і довідки про доходи, то є незрозумілим джерело походження таких копій у позивачки, яка стверджує, що жодного такого документу вона не отримувала. Вказане свідчить про те, що позивач пропустила строк звернення до суду без жодної поважної причини. При відсутності об`єктивних доказів порушення її трудових прав не має підстав і для задоволення її вимог про стягнення середнього заробітку за час міфічного прогулу і моральної шкоди, яка в противному випадку могла би більше нагадувати премію за успішні цинічні видумки. Просить в задоволенні позову ОСОБА_1 до КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради повністю відмовити в зв`язку з пропуском строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та не доведенням позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 21 січня 2021 року позовні вимоги підтримала та, будучи присутня при допиті свідків, пояснила, що дійсно свідок ОСОБА_6 надавала їй для підпису попередження про її вивільнення у зв`язку із скороченням штатів. Прочитавши зміст попередження, позивач повернула це попередження, не підписавши таке, оскільки у цьому попередженні було зазначено, що її вивільняють з гінекологічного відділення, з чим вона не погодилася.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Матіко Р.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради адвокат Медяник М.Ю. в судовому засіданні вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі в зв`язку з пропуском строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та не доведенням позовних вимог.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи».

Спірні правовідносини регулюються нормами КЗпП України.

Рішення про звільнення працівника має бути законним, обґрунтованим, його прийняттю повинна передувати належна перевірка відповідних фактів. Обов`язок дотримання процедури звільнення лежить на роботодавцеві. Кожен має право на судовий захист від незаконного звільнення (ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 5-1, Глава XV КЗпП України).

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 8 Конвенції МОП «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» ( для України чинна з 16.05.1995 року) тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі наказу головного лікаря Тячівської районної лікарні № 1 відділу охорони здоров`я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області за № 204-к від 13 серпня 2010 року прийнята на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення з 01 вересня 2010 року.

Дана обставина також стверджується записами у трудовій книжці позивача, фотокопія якої долучена до матеріалів справи.

Наказом головного лікаря КЗ "Тячівська районна лікарня № 1" відділу охорони здоров"я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області за № 385-к від 10 липня 2019 року "Про переведення працівників» ОСОБА_1 , працюючу на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення переведено на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, з 01 серпня 2019 року". Оплата праці згідно штатного розпису. Підстава: згода працівника.

Згідно вимог ч. 1, ч. 3 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі організації, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та інших випадках, передбачених законодавством. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - системи та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Судом установлено та відповідачем не заперечується той факт, що позивач своєї письмової згоди на переведення не давала.

Згідно ч. 2 ст. 33 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.

Таких правових підстав щодо переведення позивача на іншу ділянку роботи у відповідача не було, а судом таких доказів при розгляді справи не здобуто.

Головний державний інспектор Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М.М. за участю головного державного інспектора Сумари А.Ф., які здійснювали перевірку законності переведення ОСОБА_1 , у акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради від 22 вересня 2020 року за № ЗК350/215/АВ, встановили, що переведення ОСОБА_1 згідно наказу № 385-к від 10 липня 2019 року з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення на 0,5 посади лікаря акушер- гінеколога пологового відділення відбулося без згоди працівника та не було повідомлено про її переведення не пізніше ніж за два місяці та того ж дня, 22 вересня 2020 року, директору КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради винесено припис про те, що переведення на іншу роботу здійснювати лише за згодою працівника та про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівника повідомляти не пізніше ніж за два місяці на підставі ч. 1, ч. 3 ст. 32 КЗпП України.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка працює на посаді головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області, та свідок ОСОБА_8 , який працює на посаді головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області, показали, що під час проведення інспекційного відвідування в якості додаткової перевірки КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради щодо законності переведення та звільнення позивача ОСОБА_1 за її скаргою, було встановлено, що переведення ОСОБА_1 з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення відбулося без її згоди, тобто незаконно, а питання щодо законності звільнення не входять до їх компетенції, позаяк вказані питання вирішуються в судовому порядку.

Отже, зібраними по справі доказами доведено, що оскаржуваний наказ головного лікаря КЗ "Тячівська районна лікарня № 1" відділу охорони здоров"я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області за № 385-к від 10 липня 2019 року "Про переведення працівників», яким ОСОБА_1 , працюючу на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення переведено на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, з 01 серпня 2019 року, є незаконним.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

А згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 192 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП ( 322-08 ) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини

пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поно витипорушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки

звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних

причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у

позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує

не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін.

Так, в судовому засіданні встановлено, що з часу винесення наказу № 385-к від 10 липня 2019 року "Про переведення працівників» позивач ОСОБА_1 продовжувала з 01 серпня 2019 року працювати на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення до часу її звільнення 01 квітня 2020 року, що підтверджено табелем обліку використання робочого часу за період з 01 серпня 2019 року по березень 2020 року, а також графіком ургенцій та чергувань лікарів акушер-гінекологів пологового відділення Тячівської РЛ № 1 за аналогічний період. Також позивачу за період роботи у пологовому відділенні надавалися відпустки по її заявах та її поведінка свідчить про те, що таке переведення вона не оспорювала.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 знала про порушення її права прийняттям наказу від 10 липня 2019 року про її переведення, до суду із позовом про визнання даного наказу недійсним не звернулася в тримісячний строк з дня, коли дізналася про порушення свого права, як це передбачено ст. 233 КЗпП України, а оскаржила його в суді тільки 02 листопада 2020 року, тобто через 1 рік і 3 місяці.

При цьому, поважних причин пропуску строків, установлених статтею 233 КЗпП України (три місяці) та статтею 234 КЗпП України (не більше одного року) позивач не навела, а отже в поновленні строків звернення до суду з вимогою про визнання недійсним наказу головного лікаря КЗ "Тячівська районна лікарня № 1" відділу охорони здоров"я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області за № 385-к від 10 липня 2019 року "Про переведення ОСОБА_1 , працюючої на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, з 01 серпня 2019 року" слід відмовити.

Враховуючи, що тримісячний строк звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання наказу головного лікаря КЗ "Тячівська районна лікарня № 1" відділу охорони здоров"я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області за № 385-к від 10 липня 2019 року "Про переведення працівників», яким ОСОБА_1 , працюючу на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення переведено на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, з 01 серпня 2019 року, пропущено без поважних підстав, то в позові в цій частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Щодо твердження представника відповідача про те, що позивач ОСОБА_1 , будучи ще до 2018 року тимчасово переміщеною в порядку ротації з гінекологічного відділення в пологове, після спливу трьохмісячного строку ротації з власної ініціативи не повернулась в гінекологічне відділення, а продовжувала працювати в пологовому відділенні до її звільнення - 01 квітня 2020 року, тобто, на день видання наказу про переведення вона пропрацювала в пологовому відділенні більше півтори років, що свідчить про наявність згоди ОСОБА_1 на переведення, то суд не бере до уваги такі доводи відповідача про згоду позивача на переведення, позаяк правовідносини між працівником та роботодавцем повинні бути юридично оформлені та відображені у відповідних процесуальних документах (заявах, наказах, тощо), а наданий відповідачем наказ № 98-о від 03 липня 2017 року «Про ротацію лікарів» вичерпав свою дію 30 вересня 2017 року, в день, коли закінчився термін для ротації лікарів акушер-гінекологів.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ст. 40 ч. 1 п. 1, ч. 2 КЗпП України).

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ст. 49-2 ч.ч. 1, 2 КЗпП України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 своєї Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі Постанова Пленуму), розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради за № 168-к від 30 березня 2020 року «Про звільнення по скороченню» відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України вивільнено по скороченню ОСОБА_1 з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення з 01 квітня 2020 року. Підстава: наказ від 22 січня 2020 року № 24-о, подання заступника головного лікаря з лікувальної роботи, завідувача відділення з врахуванням кваліфікації, попередження ОСОБА_1 , відмова від запропонованої посади та згода профспілки. Копію даного наказу разом з копією особового листка по обліку кадрів позивача ОСОБА_1 судом оглянуто в судовому засіданні. На другій сторінці цього наказу за № 168-к від 30 березня 2020 року у пункті два міститься відмітка про те, що позивач ОСОБА_1 08 квітня 2020 року ознайомлена з наказом та цей запис скріплено її підписом.

Винесення оспорюваного наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради за № 168-к від 30 березня 2020 року «Про звільнення по скороченню», яким відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України вивільнено по скороченню ОСОБА_1 з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення з 01 квітня 2020 року, передували наступні події та обставини.

Так, 08 серпня 2019 року на двадцятій позачерговій сесії Тячівської районної ради Закарпатської області було прийнято рішення № 604 «Про реорганізацію комунального закладу «Тячівська районна лікарня № 1» шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Тячівська районна лікарня», яким встановлено, що КНП «Тячівська районна лікарня» є правонаступником майна, прав та обов`язків КЗ «Тячівська районна лікарня № 1».

Відповідно до протоколу № 1 оперативної наради головного лікаря КНП «Тячівська районна лікарня» від 21 січня 2020 року на порядку денному поставлено питання про упорядкування штатного розпису, скорочення ліжкового фонду та скорочення посад КНП «Тячівська районна лікарня» з 01 квітня 2020 року та вирішено розробити та подати перелік посад, які підлягають вивільненню, до 23 січня 2020 року, подати списки працівників, які підлягають вивільненню, до 27 січня 2020 року та зобов`язано інспектора з кадрів ОСОБА_3 розробити наказ «Про скорочення посад», підготувати попередження працівникам, які підлягають вивільненню та подати звіт до центру зайнятості про можливе майбутнє вивільнення працівників до 30 січня 2020 року.

Згідно наказу Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради від 22 січня 2020 року за № 23-о «Про скорочення ліжкового фонду КНП Тячівська районна лікарня» наказано скоротити з 01 квітня 2020 року ліжковий фонд КНП «Тячівська районна лікарня» в кількості 103 ліжка, зокрема, 5 ліжок в пологовому відділенні.

Відповідно до наказу головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради від 22 січня 2020 року за № 24-о наказано в пункті 1 - економісту з фінансової роботи ОСОБА_9 , інспектору кадрів ОСОБА_3 вивести зі штатного розпису посади по структурних підрозділах, зокрема, пологове відділення лікар акушер-гінеколог 1,25 посади та пунктом 2 - зобов`язано завідуючих відділень та інших структурних підрозділів в термін до 28 січня 2020 року надати комісії пропозиції з приводу визначення конкретних працівників структурних підрозділів, що підлягають вивільненню, а також пунктом 5.1 встановлено запропонувати працівникам, посади яких скорочуються, інші вакантні посади.

На виконання пункту 2 наказу № 24-о 22 січня 2020 року завідуюча пологового відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради ОСОБА_2 звернулась до головного лікаря ОСОБА_10 із пропозицією, в якій зазначила, що у зв`язку з скороченням ліжкового фонду КНП «Тячівська РЛ» Тячівської районної ради, кваліфікації та продуктивності праці працівників, пропонує вивільнити працівників, зокрема: ОСОБА_11 , 0,25 посади, ОСОБА_12 , 0,5 посади, та ОСОБА_1 , 0,5 посади, а в цілому - 1,25 посади, як це передбачено вищевказаним наказом № 24-о від 22 січня 2020 року.

В попередженні, підписаному головним лікарем КНП «Тячівська районна лікарня» Яриничем Ф.М., яке датоване січнем 2020 року, зазначено, що на виконання наказу № 23-о «Про скорочення ліжкового фонду КНП «Тячівська районна лікарня», попередити ОСОБА_1 , працюючу на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення, про наступне її вивільнення в зв`язку з скороченням штатів з 01 квітня 2020 року. Через відсутність вакантних посад не має можливості запропонувати ОСОБА_1 іншу посаду. Через два місяці з дня попередження ОСОБА_1 буде звільнено у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України, з дотриманням вимог ст. 49-2 КЗпП України.

Як стверджено актом КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради від 27 січня 2020 року за № 2 «Про відмову у підписанні попередження», завідувач пологового відділення ОСОБА_2 , старша сестра медична пологового відділення ОСОБА_6 , заступник головного лікаря з лікувальної роботи ОСОБА_13 та інспектор кадрів ОСОБА_3 склали цей акт про те, що 27 січня 2020 року ОСОБА_1 , працююча на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, якій надано попередження ознайомитися про її вивільнення, підписати попередження відмовилась.

В пояснювальній записці інспектора з кадрів ОСОБА_3 зазначено, що лікарю акушер-гінекологу ОСОБА_1 , яка підлягала вивільненню, було запропоновано посаду лікаря-психолога, яка від запропонованої посади відмовилася.

Як стверджено штатним розписом КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради, станом на 01 квітня 2020 року до штату відповідача входила посада лікаря-психолога.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_9 показала, що вона працює економістом з фінансової роботи КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради, та в її присутності позивач ОСОБА_1 у відділі кадрів 27 січня 2020 року відмовилася від отримання та підписання попередження про її наступне вивільнення з 01 квітня 2020 року. У цей час у відділі кадрів також були присутні інспектор з відділу кадрів ОСОБА_3 та заступник головного лікаря з медсестринства ОСОБА_4 .. Також свідок повідомила, що 20 березня 2020 року вона приймала участь у робочій комісії з підготовки проекту наказу про звільнення працівників в зв`язку з вимушеним скороченням чисельності працюючих, на якому була присутня і позивач ОСОБА_1 та позивачу було запропоновано посаду лікаря-психолога, однак, позивач відмовилася від запропонованої посади, натомість виявила бажання працювати на посаді лікаря акушер-гінеколога у гінекологічному відділенні. Також свідок повідомила, що позивач ОСОБА_1 була присутня на першому засіданні профкому 24 березня 2020 року на якому розглядалося питання про майбутнє вивільнення працівників. Засідання проводилося на п`ятому поверсі у червоному кутку. Голова профкому ОСОБА_14 надав список посад, які будуть скорочуватися і з цим списком ознайомилася позивач ОСОБА_1 .. Це засідання профкому було відкладено, про що було повідомлено присутнім, а на наступне засідання профкому, яке відбулося 30 березня 2020 року, позивач не з`явилася. Також 01 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 у її присутності у відділі кадрів відмовилася від отримання наказу про звільнення та про отримання трудової книжки, про що було складено акт.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вона працює на посаді заступника головного лікаря з медсестринства КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради, та в її присутності позивач ОСОБА_1 у відділі кадрів 27 січня 2020 року відмовилася від отримання та підписання попередження про її наступне вивільнення з 01 квітня 2020 року, про що було складено акт, який вона також підписала. Свідок повідомила, 24 березня 2020 року відбулося засідання профкому, де вона є секретарем профкому. На цьому засіданні була присутня позивач ОСОБА_1 і на цьому засіданні було оголошено список посад, які підпадають під скорочення, зокрема, посада позивача. Позивач була на цьому засіданні профкому 24 березня 2020 року, про що міститься запис у протоколі засідання, та позивача на цьому засіданні було повідомлено, що засідання профкому відкладено на 30 березня 2020 року. Також свідок повідомила, що у її присутності позивачу ОСОБА_1 було запропоновано посаду лікаря-психолога, однак, позивач відмовилася від запропонованої посади. Також у присутності свідка позивач ОСОБА_1 відмовилася від отримання копії наказу про звільнення та отримання трудової книжки, про що було складено акт про відмову від отримання. Позивач ОСОБА_1 у її присутності прочитала наказ про звільнення і запис у трудовій книжці і сказала, що вона відмовляється від їх отримання, оскільки неправильно зроблено запис у наказі та трудовій книжці щодо місця її роботи.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона працює на посаді старшої сестри медичної пологового відділення КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради з 1990 року, у пологовому відділенні позивач працює більше 5 років і за ці 5 років позивач тільки один раз прийняла пологи. Також у її присутності позивач відмовилася від отримання та підписання попередження про її наступне вивільнення з 01 квітня 2020 року. Про засідання профкому, яке відбулося 30 березня 2020 року, вона двічі особисто повідомляла позивачку.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 192 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і

діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути

визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги

про участь у засіданні цього органу більше половини його членів.

Як стверджено протоколом № 9 засідання райкому профспілки працівників охорони здоров`я Тячівського району від 24 березня 2020 року, на якому були присутні 11 членів райкому, на порядку денному розглядалося подання про звільнення працівників з роботи КНП «Тячівська РЛ» від 10 березня 2020 року та по даному питанню виступила інспектор відділу кадрів ОСОБА_3 , яка ознайомила присутніх із наказом № 23-о «Про скорочення ліжкового фонду КНП «Тячівська РЛ», наказом № 24-о «Про скорочення посад» та списком осіб, які підлягають скороченню. Це засідання профкому відклалося у зв`язку з відсутністю 15 осіб, які перелічені у даному протоколі. Позивач ОСОБА_1 була присутня на цьому засіданні профкому та повідомлена про те, що засідання відкладено на 30 березня 2020 року, про що також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ..

В судовому засіданні встановлено, що рішенням райкому профспілки працівників охорони здоров`я Тячівського району від 30 березня 2020 року, оформленого у формі протоколу № 10, на якому були присутні 8 членів райкому, профспілковий комітет надав згоду на скорочення посад медичних працівників згідно поданого списку. На вказане засідання профспілкової організації позивач ОСОБА_1 не з`явилася без поважних причин, а тому подання про її звільнення розглянуто за її відсутності. Згода профспілкового органу на звільнення позивача ОСОБА_1 має юридичне значення, позаяк участь у засіданні райкому профспілки працівників охорони здоров`я Тячівського району брали більше половини його членів. Вказані обставини спростовують доводи позивача ОСОБА_1 про те, що на засідання профкому вона не запрошувалася та згода на її звільнення з роботи профкомом не могла бути надана. Згідно акту про відмову в отриманні трудової книжки від 01 квітня 2020 року за № 1, позивач ОСОБА_1 відмовилася від отримання трудової книжки, що спростовує твердження позивача про те, що їй після звільнення не видано трудову книжку.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 01 квітня 2020 року відмовилася від отримання витягу з наказу про її звільнення у зв`язку з скороченням, та повернула витяг з наказу, мотивуючи тим, що в наказі вказане інше відділення, з якого вона була звільнена при скороченні, що також підтверджено актом про відмову в отриманні витягу з наказу від 01 квітня 2020 року за № 2.

Вказана обставина свідчать про те, що позивачу ОСОБА_1 01 квітня 2020 року вручено копію наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради за № 168-к від 30 березня 2020 року «Про звільнення по скороченню», яким позивача ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України звільнено з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення з 01 квітня 2020 року, а також 01 квітня 2020 року позивачу ОСОБА_1 вручено трудову книжку, а до суду із позовом про визнання даного наказу недійсним ОСОБА_1 не звернулася в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, як це передбачено ст. 233 КЗпП України, а оскаржила його в суді тільки 02 листопада 2020 року, тобто через сім місяців. А згідно відмітки на наказі за № 168-к від 30 березня 2020 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 в подальшому 08 квітня 2020 року самостійно ознайомилася з його змістом та цей запис скріплено її підписом. Також в позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що 08 квітня 2020 року нею отримано копію оспорюваного наказу № 168-к від 30 березня 2020 року.

При цьому, поважних причин пропуску строку, установленого статтею 233 КЗпП України (один місяць) позивач не навела, а отже в поновленні строків звернення до суду з вимогою про визнання недійсним наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради за № 168-к від 30 березня 2020 року «Про звільнення по скороченню», яким позивача ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України звільнено з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення з 01 квітня 2020 року, слід відмовити.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено належними доказами, у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, проведено реорганізацію комунального закладу «Тячівська районна лікарня № 1» шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Тячівська районна лікарня», внаслідок чого скорочено ліжковий фонд в кількості 103 ліжка та скорочено посади у структурних підрозділах, зокрема, виведено зі штатного розпису пологового відділення 1, 25 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, з яких, 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення займає позивач ОСОБА_1 ..

Також встановлено, що ОСОБА_1 була належним чином попереджена за 2 місяці про наступне вивільнення, перед вивільненням їй запропоновано переведення на вільну посаду лікаря-психолога, однак, позивач ОСОБА_1 відмовилася від переведення на цю посаду, при цьому, позивач як інвалід 3 групи, не мала переважного права на залишення на роботі та її звільнення було проведено за попередньою згодою райкому профспілки працівників охорони здоров`я Тячівського району.

Будь-яких інших доказів, які б вказували на недотримання відповідачем передбаченої трудовим законодавством процедури звільнення позивача, позивачем в судовому засіданні не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 відбулося без порушення вимог чинного трудового законодавства, а тому підстави для задоволення її позовних вимог про визнання недійсним наказу про звільнення по скороченню та поновлення на роботі відсутні.

Позаяк позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації на відшкодування моральної шкоди є похідними від позовної вимоги про поновлення на роботі, то вони також задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тячівська района лікарня» Тячівської районної ради про визнання причин пропуску строків, установлених статтею 233 Кодексу законів про працю України, поважними та поновлення строків звернення до суду, про визнання недійсним наказу головного лікаря КЗ "Тячівська районна лікарня № 1" відділу охорони здоров"я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області за № 385-к від 10 липня 2019 року "Про переведення ОСОБА_1 , працюючої на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення на 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, з 01 серпня 2019 року", про визнання недійсним наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради за № 168-к від 30 березня 2020 року «Про звільнення по скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 з 0,5 посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення з 01 квітня 2020 року", про поновлення на роботі на посаді лікаря акушер-гінеколога гінекологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Тячівська района лікарня» Тячівської районної ради, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації на відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: КНП «Тячівська районна лікарня», місцезнаходження юридичної особи: 90500, м. Тячів, вул. Нересенська, 48, Закарпатської області, .

Повний текст рішення складено 08 серпня 2022 року.

Головуюча суддя: Сойма М.М.