Номер провадження: 22-ц/813/5330/22
Справа № 522/8917/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2021 року, постановленогопід головуванням судді Шенцевої О.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків №№3,3а, АДРЕСА_2 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, скасування рішень, -

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків №№3,3а, АДРЕСА_2 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, скасування рішень, в якому просила:

- визнати дії об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , в особі правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, які оформлені протоколом №23 від 22.07.2016 року, протоколом №24 від 16.08.2016 року, протоколом №25 від 13.09.2016 року, протоколом №31 від 09.10.2018 року, протоколом №31/1 від 09.12.2018 року незаконними та скасувати рішення правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, які оформлені протоколом №23 від 22.07.2016 року, протоколом №24 від 16.08.2016 року, протоколом №25 від 13.09.2016 року, протоколом №31 від 09.10.2018 року, протоколом №31/1 від 09.12.2018 року;

- визнати дії об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , в особі голови правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території від жовтня 2016 року, жовтня 2018 року, листопада 2018 року, грудня 2018 року, січня 2019 року незаконними та скасувати рішення голови правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території від жовтня 2016 року, жовтня 2018 року, листопада 2018 року, грудня 2018 року, січня 2019 року;

- визнати бездіяльність правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків №№3,3а, АДРЕСА_2 щодо щорічного не звітування на загальних зборах про виконання кошторису ОСББ «Сімекс» за минулий рік протиправною;

- стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_4 та є співвласником багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надаються ОСББ «Сімекс» на квартиру АДРЕСА_4 .

29 жовтня 2014 року загальними зборами ОСББ «Сімекс» затверджено кошторис на утримання ОСББ «Сімекс», який розроблений та затверджений (підписаний) колишнім головою правління ОСОБА_6 від 01 липня 2011 року, дане рішення було оформлене у протоколі №17 від 29.10 2014 року.

ОСОБА_1 вважала дії правління ОСББ «Сімекс», а також дії голови правління ОСББ «Сімекс» щодо затвердження внесків/тарифів на послуги за утримання будинку та прибудинкової території ОСББ «Сімекс» протиправними та незаконними, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 про визнання дій незаконними, скасування рішень задоволений.

Визнані дії об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , в особі правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, які оформлені протоколом №23 від 22.07.2016 року, протоколом №24 від 16.08.2016 року, протоколом №25 від 13.09.2016 року, протоколом №31 від 09.10.2018 року, протоколом №31/1 від 09.12.2018 року незаконними та скасовано рішення правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, які оформлені протоколом №23 від 22.07.2016 року, протоколом №24 від 16.08.2016 року, протоколом №25 від 13.09.2016 року, протоколом №31 від 09.10.2018 року, протоколом №31/1 від 09.12.2018 року.

Визнані дії об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків №№3,3а, АДРЕСА_2 , в особі голови правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території від жовтня 2016 року, жовтня 2018 року, листопада 2018 року, грудня 2018 року, січня 2019 року незаконними та скасовано рішення голови правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території від жовтня 2016 року, жовтня 2018 року, листопада 2018 року, грудня 2018 року, січня 2019 року.

Визнана бездіяльність правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків №№3,3а, АДРЕСА_2 щодо щорічного не звітування на загальних зборах про виконання кошторису ОСББ «Сімекс» за минулий рік протиправною.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду є необґрунтованими та постановленим при неповному з`ясуванні фактичних обставин справи.

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи про призначене судове засідання на 09 листопада 2022 року були сповіщені належним чином (а.с. 39-47 т. 2).

Від адвоката Доніної Л.А. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою (а.с. 54-61 т. 2).

Однак, колегія суддів не приймає вказане клопотання до розгляду, з урахуванням поданої головою правління ОСББ «Сімекс» - Анастасової С.А. заяви про те, що з 02 березня 2022 року ОСББ «Сімекс багатоквартирних будинків № АДРЕСА_1 розірвало договірні стосунки з адвокатами: ОСОБА_7 , Доніним С.В., Доніним М.В., ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у зв`язку з чим усі раніше видані ОСББ «Сімекс» довіреності вказаним адвокатам, а також ордери припинили свою дію та є нечинними (а.с. 245, зв.б. т. 1).

З урахуванням того, що вказане клопотання подано адвокатом Доніною Л.А. в інтересах об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків №№3,3а, АДРЕСА_2 , яка не має повноважень на представництво об`єднання в суді, колегія суддів залишає вказане клопотання без розгляду.

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає в повній мірі, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.

За змістом частин першої - третьої статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Отже, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України, щодо віднесення до господарських правовідносин, зокрема правовідносин, які виникають з некомерційної діяльності, спрямованої на забезпечення матеріально-технічних умов функціонування таких суб`єктів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18, пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, спори про визнання недійсними рішень вищого органу управління суб`єкта некомерційного господарювання щодо вирішення питань, пов`язаних з управлінням такою особою, між суб`єктом некомерційного господарювання та одним з його засновників (членом) належать до господарської юрисдикції відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України виходячи з характеру правовідносин, які є предметом такого спору (щодо визнання недійсним рішення вищого органу управління такої юридичної особи, прийнятого в межах його виключної компетенції).

Особливості правового режиму майна багатоквартирного будинку зумовлюють спеціальне правове регулювання порядку реалізації прав власниками нерухомого майна в такому будинку. Так, частиною другою статті 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Статтею 385 ЦК України передбачено, що з метою забезпечення експлуатації багатоквартирного будинку, користування квартирами та нежитловими приміщеннями, управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом № 2866-ІІІ. Приписами статті 1 цього Закону розкрито поняття ОСББ як юридичної особи, створеної власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Термін «співвласники багатоквартирного будинку» вживається законодавцем у розумінні власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Статтею 4 Закону № 2866-ІІІ визначено статус ОСББ як непідприємницького товариства, що створюється для здійснення функцій, які забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. ОСББ відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем і відповідачем у суді.

Частиною другою статті 22 Закону № 2866-ІІІ регламентовано, що питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються ГК України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Отже, виходячи з такого матеріально-правового регулювання зазначених правовідносини вони є господарськими за своєю правовою природою.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог є:

- визнання незаконними дії об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , в особі правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території, та скасування рішення правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території;

- визнання незаконними дії об`єднання співвласників « ІНФОРМАЦІЯ_1 » багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , в особі голови правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території та скасування рішення голови правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , по затвердженню тарифів на утримання будинку та прибудинкової території;

- визнання протиправною бездіяльність правління об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 щодо щорічного не звітування на загальних зборах про виконання кошторису ОСББ «Сімекс» за минулий рік.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що спори про визнання недійсними рішень вищого органу управління суб`єкта некомерційного господарювання щодо вирішення питань, пов`язаних з управлінням такою особою, між суб`єктом некомерційного господарювання та одним з його засновників (членом) належать до господарської юрисдикції, а тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі №910/5179/20.

Колегія суддів наголошує на тому, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підставами для закриття провадження у справі є обставини, які підтверджують: неправомірність виникнення процесу (п.п.1,2,5 ст. 255 ЦПК України); неможливість його подальшого продовження (п.п. 6,7 ст. 255 ЦПК України); недоцільність його продовження (п.п.3,4 ст. 255 ЦПК України).

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених ст.205 ЦПК України (ст. 255 ЦПК України), перелік якої є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

На підставі викладеного, у даному випадку провадження у справі підлягає закриттю відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, тому що розгляд даного спору належить до компетенції господарських судів.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із наступним закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381-384, 386, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2021року скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків №№3,3а, АДРЕСА_2 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, скасування рішень закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Роз`яснити позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання ним постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 листопада 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра