ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 609/759/15-ц

Провадження № 22-ц/4820/91/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Цугель А. О.,

з участю: відповідачки ОСОБА_1 ,

в режимі відеоконференції ОСОБА_2

і її представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року та додаткове рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року (суддя Костів Л. І.) у справі за позовами ОСОБА_4 , правонаступниками якого є ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 до Шумської міської ради Тернопільської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення міської ради.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

23 липня 2015 року ОСОБА_4 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що рішенням п`ятдесят восьмої сесії Шумської міської ради шостого скликання від 07 липня 2015 року № 1671 ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер :01:002:0137 площею 0,10 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Частина земельної ділянки, наданої відповідачці, накладається на належну йому на праві власності земельну ділянку, на якій побудовані господарські споруди. Зазначеним рішенням порушено його права.

З урахуванням поданої 08 вересня 2015 року заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_4 просив скасувати рішення п`ятдесят восьмої сесії Шумської міської ради шостого скликання від 07 липня 2015 року № 1671 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки; скасувати державну реєстрацію речового права відповідачки на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована в реєстрі речових прав 24 липня 2015 року.

У листопаді 2015 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Шумської міської ради, Відділу Держземагенства у Шумському районі Тернопільської області, Реєстраційної служби Шумського районного управління юстиції Тернопільської області про скасування рішення міської ради, скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно і скасування кадастрового номера земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що належна їй земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0108, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , межує із земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Земельна ділянка відповідачки накладається на її земельну ділянку, що підтверджується листом відділу Держземагенства у Шумському районі від 06 серпня 2015 року № 19-1918-0.62-1773/2-15. Тому рішення Шумської міської ради від 07 липня 2015 року № 1671 про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 порушує її права. 17 серпня 2015 року відділ Держземагенства у Шумському районі надав їй інформацію про те, що особа, яка здійснює повноваження державного кадастрового реєстратора, вживає заходи для виправлення технічної помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру. Зі змісту листа відділу Держземагенства у Шумському районі від 04 листопада 2015 року № 19-1918-0.9-108/15-15 вона дізналася про те, що усунення помилки державним кадастровим реєстратором не проведено.

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_4 і третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 , подали заяву про уточнення позовних вимог, в якій просили визнати незаконним і скасувати рішення сесії Шумської міської ради від 07 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 »; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0137 площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 ; скасувати у Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0137 площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на АДРЕСА_1 .

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року позови ОСОБА_4 і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 , задоволено частково. Скасовано рішення п`ятдесят восьмої сесії Шумської міської ради шостого скликання від 07 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 ». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2023,20 грн сплачених судових витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи та 243 грн судового збору. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1500 грн сплачених судових витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи. Стягнуто із Шумської міської ради на користь ОСОБА_2 243 грн судового збору.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд прийшов до хибного висновку про скасування рішення міської ради. Висновок судової земельно-технічної експертизи № 1047/16-22 від 31 липня 2017 року мав бути оцінений критично, оскільки постановою Шумського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2009 року установлено, що її земельна ділянка не межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 . Зазначена обставина відображена також у рішеннях Шумського районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2013 року та Апеляційного суду Тернопільської області від 27 лютого 2014 року, якими скасовано виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Суд не врахував, що криниця була побудована понад 26 років тому на земельній ділянці, що знаходилася поза межами генплану забудови ОСОБА_4 . Частина криниці знаходилася на землях міської ради, а частина на її земельній ділянці згідно з генпланом забудови 1989 року (що встановлено експертизою 2007 року). Вони із ОСОБА_4 спільно побудували криницю, що підтверджено судами двох інстанцій - рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2014 року та ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 грудня 2014 року. Висновок суду про передачу їй у власність частини земельної ділянки разом з частиною об`єкта нерухомості, що належить ОСОБА_4 , не відповідає фактичним обставинам.

ОСОБА_1 подала також апеляційну скаргу на додаткове рішення

Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року і просила його скасувати та відмовити у стягненні судових витрат.

Судові рішення у справі неодноразово переглядалося в апеляційному та касаційному порядку.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 квітня 2018 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23.04.2018) апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2 скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 , про скасування рішення п`ятдесят восьмої сесії Шумської міської ради шостого скликання від 07 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 » відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року додаткове рішення скасовано. Зобов`язано Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1039,20 грн.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_2 задоволено частково, касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 13 квітня 2018 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення Шумської міської ради від 07 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 » скасовано. Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року скасовано. Справу в частині вирішення позовних вимог про скасування рішення Шумської міської ради від 07 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 » та стягнення судових витрат направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 13 квітня 2018 року залишено без змін.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення Шумської міської ради від 07 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 » скасовано та прийнято у цій частині нове рішення, яким у відповідній частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині вирішення позовних вимог про скасування рішення міської ради.

Згідно з протоколом Тернопільського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року встановлено неможливість автоматизованого розподілу судової справи між суддями (не вистачило потрібної кількості суддів для розподілу справи).

Розпорядженням голови Тернопільського апеляційного суду № 4/21 від 28 жовтня 2021 року цивільна справа № 609/759/15 передана на розгляд до Хмельницького апеляційного суду, який найбільш територіально наближений.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2021 року справа призначена до розгляду.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року до участі у справі залучено правонаступників позивача - спадкоємців ОСОБА_5 , ОСОБА_2 і ОСОБА_6 (а. с. 118, т. 4).

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційні скарги підтримала. ОСОБА_2 і її представник не визнали апеляційні скарги.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції на час розгляду справи правильно установив, що відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 25 вересня 2003 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 18, т. 1).

Відомості про право власності ОСОБА_4 на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом із вказаного реєстру від 06 серпня 2015 року (а. с. 159, т. 1).

Серед об`єктів, що належать до складу будинковолодіння ОСОБА_4 значиться криниця.

Рішенням Шумської міської ради від 29 червня 2004 року № 2 ОСОБА_4 передано безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка рішенням від 22 квітня 1983 року виділялась йому у безстрокове користування для будівництва житлового будинку і господарських будівель (а. с. 157, т. 1).

Рішенням Шумської міської ради від 26 травня 2011 року внесено зміни до рішення 2004 року та передано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку площею 0,10 га, на підставі якого він у 2012 році отримав державний акт на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0110 (а. с. 158, т. 1).

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2013 року у справі № 609/945/13-ц, яке у цій частині не було змінено рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 27 лютого 2014 року та набрало законної сили, державний акт серії ЯМ № 861377 від 03 жовтня 2012 року про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0110 скасовано (а. с. 124-135, т. 1).

ОСОБА_4 також є власником земельної ділянки площею 0,0700 га кадастровий номер :01:002:0109 для ведення особистого селянського господарства, наданої йому рішенням Шумської міської ради від 07 жовтня 2011 року № 370, на підставі якого 03 жовтня 2012 року виданий державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 861377 (а. с. 160, т. 1).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0280 га кадастровий номер :01:002:0108 для ведення особистого селянського господарства, яка надана їй рішенням сесії Шумської міської ради від 21 вересня 2012 року № 669, на підставі якого 23 жовтня 2012 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 957599. Згідно з описом меж у державному акті зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 (від точки Г до точки А) (а. с. 168, т. 1).

ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 28 грудня 2000 року (а. с. 188, т. 1).

Також ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0700 га кадастровий номер :01:002:0131 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2014 року (а. с. 209, т. 1).

Рішенням Шумської міської ради від 07 липня 2015 року № 1671 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 99, т. 1).

На підставі вказаного рішення 24 липня 2015 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий номер :01:002:0137 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною вище адресою. Реєстрація речового права відповідачки на цю земельну ділянку проведена 24 липня 2015 року (а. с. 208, т. 1).

05 серпня 2015 року ОСОБА_2 зверталася до Відділу Держземагенства у Шумському районі щодо питання накладення земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0137, власником якої є ОСОБА_1 , на її земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0108. З приводу звернення їй письмового роз`яснено, що особою, яка здійснює повноваження кадастрового реєстратора, вживаються заходи для виправлення технічної помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру. Зокрема, про суть помилки можливі шляхи виправлення такої відповідно до статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 10, було повідомлено ОСОБА_1 (а. с. 171, т. 1).

ОСОБА_1 із заявою про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру з метою усунення помилки у координатах поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0137, власником якої вона є, до державного кадастрового реєстратора Відділу Держгеокадастру у Шумському районі не зверталася, що підтверджується відповідним листом від 04 листопада 2015 року, отриманим ОСОБА_2 з приводу її повторного звернення від 22 жовтня 2015 року (а. с. 172, т. 1).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов про скасування рішення міської ради, суд виходив з того, що передана цим рішенням відповідачці у власність земельна ділянка накладається на суміжні земельні ділянки кадастрові номери :01:002:0108 і :01:002:0110, у тому числі на частину земельної ділянки, на якій розміщена криниця, належна ОСОБА_4 , чим порушено права останнього та ОСОБА_2 .

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з частиною 1 і пунктом «а» частини 3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина 1 статті 118 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 5 статті 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом «г» частини 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

На підставі частин 1 і 5 статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

За змістом частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 31 липня 2017 року № 1047/16-22 земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0108 (власник ОСОБА_2 ) та :01:002:0137 (власник ОСОБА_1 ) накладаються. Площа накладення становить 15 кв. м, причиною виникнення накладення меж земельних ділянок слугує неточність у прив`язці до пунктів державної геодезичної мережі, тобто через допущену технічну помилку. Межа земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0137 (власник ОСОБА_1 ) проходить посередині криниці (а. с. 2-15, т. 2).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень криниця входить до складу об`єктів нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_4 (а. с. 19-21, 159, т. 1).

Не зважаючи на те, що відповідачка не визнає право власності ОСОБА_4 на криницю, вона не оскаржувала правовстановлюючі документи останнього на будинковолодіння та державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, де серед об`єктів права власності вказана криниця, чи дії державного реєстратора, яким криницю внесено до переліку об`єктів, що входять до складу домоволодіння саме ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 вересня 2022 року після смерті батька ОСОБА_4 . ОСОБА_2 успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 . Серед об`єктів нерухомого майна, серед іншого, значиться криниця (а. с. 139, т. 4).

У зв`язку з наведеним вище апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність правових підстав для відмови в позові про визнання незаконним і скасування рішення міської ради.

Не заслуговують на увагу доводи відповідачки про те, що позов не підлягає задоволенню з тих підстав, що причиною накладення переданої їй у власність земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_2 є технічна помилка, допущена при виготовленні технічної документації останньої.

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0108 підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 957599, виданим 23 жовтня 2012 року, який не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

Отже, суд першої інстанції, установивши, що передана у власність ОСОБА_1 на підставі рішення Шумської міської ради від 07 липня 2015 року № 1671 земельна ділянка накладається на суміжні земельні земельки, власником якої з 2012 року є ОСОБА_2 і користувачем якої є ОСОБА_4 з розміщенням на земельній ділянці криниці, що вказана серед об`єктів права власності останнього, обґрунтовано прийшов до висновку про скасування рішення органу місцевого самоврядування, яке порушує права інших осіб.

Обставини справи встановлені вірно, надана належна оцінка доказам, вірно застосовані норм матеріального права.

Порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, суд не допустив.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Додатковим рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року питання щодо розподілу документально підтверджених судових витрат вирішено відповідно до вимог частин 1 і 2 статті 141 ЦПК України.

Підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року у частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішення міської ради та додаткове рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта