Справа № 444/537/21 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М.М.
Провадження № 22-ц/811/416/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області в складі судді Олещук М.М. від 6 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики в розмірі 195 075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений за подання позову до суду судовий збір в розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, рішення суду незаконним та необґрунтоване, оскільки судом першої інстанції не досліджено належним чином всі обставини справи та прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що моменту передання коштів судом не було встановлено. Звертає увагу на те, що судом було відмовлено в призначенні почеркознавчої експертизи, хоча відповідне клопотання було подане відповідачем згідно чинного законодавства. Вважає, що експертиза має провести ідентифікаційні, діагностичні, ситуаційні, змістові дослідження розписки, оскільки відповідач заперечує отримання коштів відповідно до поданої в суд розписки від 24.09.2020.

В судове засідання сторони не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те, що інтереси позивача в судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводів учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, 3, 8, 11, 15, 16, 509, 526, 610, 611, 1046, 1047, 1049 ЦК України задовольняючи позов, виходив з того, що відповідно до розписки від 24.09.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 виданий 23 грудня 1997 року Залізничним РВ УМВС України у Львівській області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , отримав в борг від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Жовківським РВ УМВС у Львівській області 28 травня 1996 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , грошові кошти в сумі 195075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів США, що еквівалентно 5 498 657 грн. (п`ять мільйонів чотириста дев`яносто вісім тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень), відповідно до офіційного курсу НБУ: 1 долар США дорівнює 28,1874 гривень (арк. спр. 47 оригінал розписки). В розписці зазначено, що ОСОБА_3 зобов`язується повернути грошові кошти в сумі 195075 доларів США (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) в повному обсязі і своєчасно до 15 грудня 2020 року. Місце повернення боргу: АДРЕСА_4 . В розписці ОСОБА_3 також зазначено, що розписка написана ним власноручно, усвідомлюючи значення його дій, є його волевиявленням та не вчиняється під тиском третіх осіб. Ухвалюючи своє рішення суд виходив з того, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами саме договору позики від 24.09.2020 року, форма та зміст якого, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст. 1047 ЦК України, а відповідач, на відміну від позивача, свої зобов`язання за цим договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також практиці касаційного суду, що підлягає врахуванню у справах із аналогічними правовідносинами.

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення належних позивачу за договором позики грошових коштів у розмірі 195075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів США. Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь належні йому за договором позики грошові кошти: у розмірі 195075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів США та судові витрати.

Позовні вимоги мотивував тим, що 24 вересня 2020 року між ним та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області, 23 грудня 1997 року, останнє відоме мені місце проживання: АДРЕСА_1 , укладено Договір позики на суму 195075 (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять) доларів, що еквівалентно на момент укладення Договору позики 5 498 657 грн. (п`ять мільйонів чотириста дев`яносто вісім тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень), відповідно до офіційного курсу НБУ долар США дорівнював 28,1874 гривень, які відповідач зобов`язувався повернути у повному обсязі і своєчасно до 15 грудня 2020 року, що підтверджується розпискою, власноручно написаною та підписаною відповідачем, ОСОБА_3 . Місце повернення боргу було вказано у розписці за адресою: АДРЕСА_4 . Після завершення строку договору борг позичальником повернуто не було. Варіанти досудового врегулювання спору ним були вичерпані, а тому він звернувся до суду за захистом прав та законних інтересів. Позивач посилається на ч. 1 ст. 1047 ЦК України згідно з якою договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, відповідну суму грошових коштів відповідач отримав, що підтверджується розпискою від 24 вересня 2020 року за його підписом, а отже, й взяв на себе зобов`язання, пов`язані з виконанням Договору позики. Позивач стверджував, що відповідач ОСОБА_3 , в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, своєчасно та у повному обсязі не повернув борг у вказаний термін, а саме до 15 грудня 2020 року. Також позивач зазначав, що Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу №373/2054/16 дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у Договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Зазначав, що він неодноразово звертався до відповідача щодо повернення йому коштів, однак шляхом усних переговорів не вдалося досягнути згоди, ОСОБА_3 зобов`язання за Договором позики не виконав та кошти не повернув.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, 24.09.2020 відповідачем ОСОБА_3 була написанавласноручно розписка (оригінал якої міститься в матеріалах справи) такого змісту:

«РОЗПИСКА

місто Львів Двадцять четвертого вересня

дві тисячі двадцятого року

п`ятнадцять годин

п`ятнадцять хвилин

Я, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 виданий 23 грудня 1997 року Залізничним РВ УМВС України в Львівській області, проживаю за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , отримав в борг від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Жовківським РВ УМВС у Львівській області 28 травня 1996 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , грошові кошти в сумі 195075 доларів США (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять доларів США), що еквівалентно на сьогоднішній день 5 498 657 гривень (п`ять мільйонів чотириста дев`яносто вісім тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень), відповідно до офіційного курсу НБУ: 1 долар США дорівнює 28,1874 гривень.

Зобов`язуюсь повернути грошові кошти в сумі 195075 доларів США (сто дев`яносто п`ять тисяч сімдесят п`ять доларів США) в повному обсязі і своєчасно до 15 грудня 2020 року (п`ятнадцятого грудня дві тисячі двадцятого року).

Місце повернення боргу: АДРЕСА_4 .

Мій номер картки фізичної особи платника податків НОМЕР_4 .

Дана розписка написана мною власноручно, усвідомлюючи значення моїх дій, є моїм волевиявленням та не вчиняється під тиском третіх осіб.

/Підпис/ ОСОБА_3

24.09.2020».

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 Цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Тлумачення частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Крім цього, із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Також, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вказано вище 24.09.2020 року ОСОБА_3 була написана розписка, за якою він підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 195075 доларів США у борг із зобов`язанням повернути до 15 грудня 2020 року.

Досліджуючи вказану розписку колегія суддів приходить до висновку, що такою підтверджується укладення між сторонами по справі договору позики, за яким позивач ( ОСОБА_1 ) позичив, а відповідач ( ОСОБА_3 ) отримав у борг 195075 доларів США, які зобов`язувався повернути до 15 грудня 2020 року. Крім цього, слід вказати, що вказаною розпискою підтверджується не лише факт укладення між сторонами договору позики, а й факт передачі коштів, про що йшлося.

Кошти відповідачем ОСОБА_3 не повернуто, доказів цього відповідачем не представлено, доводів про це не наведено та оригінал розписки, який знаходився у позивача долучений до матеріалів справи.

Відповідно слід вважати, що боргові зобов`язання, які виникли відповідно до згаданого договору позики не виконані у добровільному порядку та вимоги позивача про повернення таких коштів у примусовому порядку є обґрунтованими.

Крім цього, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б доводи відповідача про те, що він жодних коштів від позивача не отримував та спростовували б написану ним власноручно розписку.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, надана відповідачем розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка встановлює факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також в розписці зазначено про зобов`язання позичальника повернути борг у визначений строк.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що написавши згадану розписку відповідач ОСОБА_3 підтвердив факт укладення між ним та позивачем договору позики, за яким він отримав на час її написання грошові кошти в сумі 195075 доларів США та зобов`язувався такі повернути до 15 грудня 2020 року.

Що стосується клопотання відповідача у суді першої інстанції про призначення експертизи, то слід вказати наступне.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім цього за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до розділу ІІІ ЦПК України позовне провадження може здійснюватися в порядку загального (зокрема глави 6-9 розділу ІІІ ЦПК України) або спрощеного (зокрема глава 10 розділу ІІІ ЦПК України) позовного провадження.

Із вказаних частин ЦПК України вбачається, що загальне позовне провадження, включає в себе певні стадії, які відповідно не містить спрощене позовне провадження.

Так, однією із важливих відмінностей цих проваджень є стадія підготовчого судового засідання (ст.ст. 196-198 ЦПК України), яка наявна у загальному позовному провадженні та відповідно у спрощеному відсутня.

Так, відповідно до ст. 196 ЦПК України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Також, згідно ст. 197 ЦПК України, підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд:

1) оголошує склад суду, а також прізвища, імена та по батькові секретаря судового засідання, перекладача, спеціаліста, з`ясовує наявність підстав для відводів;

2) з`ясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді;

3) у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви;

4) вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше;

5) може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи;

6) з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі;

7) з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше;

8) вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста;

9) за клопотанням учасників справи вирішує питання про забезпечення позову, про зустрічне забезпечення;

10) вирішує заяви та клопотання учасників справи;

11) направляє судові доручення;

12) встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення;

13) встановлює строк для подання пояснень третіми особами та відповіді учасників справи на такі пояснення;

14) встановлює строки та порядок врегулювання спору за участю судді за наявності згоди сторін на його проведення;

15) призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті;

16) встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання;

17) з`ясовує розмір заявлених сторонами судових витрат;

18) вирішує питання про колегіальний розгляд справи;

19) здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Крім цього, відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

З вказаного вище вбачається, що питання про призначення експертизи вирішується виключно у підготовчому судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 16 березня 2021 року було призначено підготовче судове засідання на 15.04.2021 року.

В підготовчому засіданні двічі був присутній відповідач, а саме 15.04.2021 року та 3.06.2021.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 5 липня 2021 року було закрито підготовче судове засідання.

Натомість із клопотанням про призначення експертиза відповідач звернувся до суду 12.10.2021 року.

В підготовчому судовому засіданні відповідач не заявляв клопотання про призначення експертизи.

Враховуючи вказане у суду першої інстанції були відсутні підстави вирішувати, а тим більше задовольняти клопотання про призначення експертизи, яке було заявлене після закриття підготовчого провадження.

Доводи апелянта про те, що судом не було встановлено моменту передання коштів то вказане спростовується власноручно написаною ним розпискою 24.09.2020 року, у якій такий зазначив що отримав в борг грошові кошти (відповідно слід вважати 24.09.2020 року, що і є датою написання розписки) та вказав, що така розписка написана ним власноручно, усвідомлюючи значення його дій, є його волевиявленням та не вчиняється під тиском третіх осіб.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 6 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

О.Я. Мельничук