Справа № 438/751/17 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/1792/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника апелянта адвоката Биць І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Биць Ігора Анатолійовича на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 29 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом особистої приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом особистої приватної власності.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 29 червня 2022 року первісні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя залишено без розгляду. Судове засідання в розгляді цивільної справи за позовом (зустрічним) ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом особистої приватної власності відкладено на 14 год 00 хв 09 вересня 2022 року.

Вказану ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_4 адвокат Биць Ігор Анатолійович.

Вважає, ухвалу суду незаконною, необгрунтованою, такою, що не відповідає обставинам воєнного та надзвичайного стану в України, такою що порушує право ОСОБА_4 на судовий захист та має бути скасована.

Зазначає, що дана справа знаходиться на розгляді Бориславського міського суду з серпня 2017 року, в тому числі на розгляді у судді Слиша А.Т. - з лютого 2018р. Розгляд справи неодноразово відкладався, при чому як з ініціативи сторін (позивачів та відповідачів за обома позовами), так і з ініціативи суду (неможливості розгляду справи). Кожного разу сторони та суд знаходили порозуміння щодо необхідності відкладення розгляду справи, з чийого б боку така ініціатива не надходила. Розгляд справи зазвичай відкладався не менше ніж на 2 місяці та довше. Заперечень сторін щодо строку відкладення жодного разу не надходило. З початком війни (оголошенням воєнного стану), у позивачки ОСОБА_5 та її представника - адвоката Биця І.А. з`явились додаткові перешкоди щодо особистої участі у розгляді справи. За таких обставин, позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 дійшли взаємної думки про необхідність відкладення розгляду справи на час воєнного стану, принаймні до зміни вищевказаних обставин. Відповідні клопотання про це були подані 08.06.2022р. та 28.06.2022р. (копії додаються). Однак, суд відхилив клопотання від 29.06.2022р., залишив первісний позов без розгляду, а розгляд зустрічного призначив на 09 вересня 2022р.

Вважає, що такі дії суду викликають нерозуміння та виглядають непослідовними з огляду на те, що до виникнення воєнного стану, суд відкладав розгляд справи щонайменше на 2 місяці, а за 4 місяці воєнного стану справу було призначено до розгляду 5 разів (11 березня, 05 квітня, 04 травня, 08 червня та 29 червня). Такі дії суду порушують право позивачки на доступ до правосуддя.

Згідно рекомендацій Ради суддів України «Щодо роботи судів в умовах воєнного стану», опублікованих на сайті РСУ 02.03.2022р., усім судам України, з-поміж іншого рекомендовано: 4. Роз`яснювати громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із воєнними діями та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції; 5.По можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження;

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Биць І.А., на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_4 без розгляду, суд першої інстанції вважав, що оскільки позивач за первісним позовом та її представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надали, від них не надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, а тому є підстави для залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з серпня 2017 року у провадженні Бориславського міського суду Львівської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом особистої приватної власності.

Судові засідання призначалися, зокрема, в період воєнного стану на 11 березня 2022 року, 05 квітня 2022 року, 04 травня 2022 року, 08 червня 2022 року, 29 червня 2022 року, в які сторони не з`явилася.

Пункт 3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачає, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Умовою для застосування п. 3 ч. 1 ст. 257 та ч. 5 ст. 223 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду, який не повідомив суд про причини неявки.

Колегія суддів критично ставиться до висновку місцевого суду щодо залишення позовної заяви без розгляду з мотивів повторної неявки сторони позивачів, оскільки судом першої інстанції не враховані рекомендації Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану в Україні. Залишення позову без розгляду через повторну неявку позивача у судове засідання, в умовах війни, є проявом надмірного формалізму та порушенням права на доступ до правосуддя.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Залишення позовної заяви без розгляду у даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст. 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачам можливість захистити свої права у суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи у доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для її скасування і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.368,374,379,381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Биць Ігора Анатолійовича - задовольнити.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 29 червня 2022 рокускасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.